ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/866/26 Справа № 199/8959/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - БОГУН О. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 32 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Макарова М.О., Свистунової О.В., 
при секретарі - Карпенко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 29 липня 2025 року у складі судді Богун О.О.
у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Сіті Актив Груп», Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість Трейд Інвест» про визнання припиненим зобов`язання за кредитним та іпотечним договорами, визнання недійсним договору відступлення права вимоги за іпотечним договором та витребування майна, - 
В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 03 жовтня 2008 року між нею та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11400937060, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 38000,00 доларів США, та договір іпотеки № 11400937000/11400955000/1 на загальну суму 38000,00 доларів США із зобов`язанням про повернення в термін до 03 жовтня 2029 року.
03 жовтня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 232560 й між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки №232559, за умовами яких поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, шо і боржник.
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2011 року у справі №2-365/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість в розмірі 422466,20 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 1700,00 грн., а також на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн., а всього 424286,20 грн.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2018 року заяву АТ «УкрСиббанк» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2/365/11, виданого 27 листопада 2012 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, задоволено.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2021 року заяву Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) АТ «Укрсиббанк» про видачу дублікату виконавчого документу задоволено.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12 лютого 2024 року заяву ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено, замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача АТ «Укрсиббанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» у виконавчому провадженні, відкритому на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 13 грудня 2011 року у цивільній справі №2-365/11.
Позивач зазначає, що в рамках виконавчого провадження нею було добровільно сплачено залишок заборгованості у розмірі 381436,76 грн., що сталою підставою для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, та як наслідок припинення іпотека. Однак, після перевірки реєстрів щодо нерухомого майна, дізналася про те, що квартира АДРЕСА_1 , передана в іпотеку банку, більше не належить останній на праві власності. Новим власником квартири є ТОВ «Нерухомість Трейд Інвест» на підставі договору купівлі-продажу від 11 червня 2024 року, продавцем якого зазначено ТОВ "Інвест Сіті Актив Груп", якому 10 червня 2024 року ТОВ "ФК ""УкрФінСтандарт" переуступило свої права вимоги.
Оскільки договір про відступлення прав вимоги від 10 червня 2024 року вчинений з порушенням закону, що є підставою для визнання такого договору недійсним, вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та просити суд визнати припиненими її зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 11400937000 від 03 жовтня 2008 року, укладеного між нею та АКІБ «УкрСиббанк» та за договором іпотеки, укладеного в той же день між нею та АКІБ «УкрСиббанк» № 11400937000/11400955000/1; визнати недійсним договір відступлення прав вимоги, серія та номер: 148, виданий 10 червня 2024 року, за яким ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» відступило, а ТОВ «Інвест Сіті Актив Груп» прийняло право вимоги за іпотечним договором № 11400937000/11400955000/1 від 03 жовтня 2008 року; витребувати від ТОВ «Нерухомість Трейд Інвест» квартиру АДРЕСА_2 .
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 29 липня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду мотивовано відсутністю правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення її прав.
Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не з`ясував належним чином обставини, що мають значення для справи. Вказує, що судом першої інстанції не досліджено докази та не надано їм правову оцінку, що призвело до ухвалення неправомірного рішення у справі, а тому наявні підстави для скасування рішення суду. Крім того, судом першої інстанції не було досліджено питання неправомірності набуття ТОВ «Нерухомість Трейд Інвест» права власності на предмет іпотеки, а тому наявні підстави для скасування оскаржуваного рішення та задоволення позову. На думка скаржника, в даному випадку відбулось одночасне стягнення суми боргу за невиконанні зобов`язання по кредитному договору в рамках виконавчого провадження № 56973332 та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на користь ТОВ «Нерухомість Трейд Інвест», на що суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Нерухомість Трейд Інвест» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного. 
Судом встановлено, що 27 вересня 2023 року між АБ «Уксиббанк» та ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» укладено договір факторингу №27/09/2023 та договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки №11400937000/11400955000/1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрейків І.В., за №1428,. за умовами яких право вимоги за кредитним договором № 11400937000 від 03 жовтня 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є АТ «Укрсиббанк») та ОСОБА_1 та право вимоги за договором іпотеки №11400937000/11400955000/1 від 03 жовтня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за №14689, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є АТ «Укрсиббанк») та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Укрфінстандарт»».
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2024 року у справі №2-365/11 задоволено заяву ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» та замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача АТ «Укрсиббанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» у виконавчому провадженні, відкритому на підставі рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2011 року у справі.
В подальшому, державним виконавцем Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокадському районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було замінено стягувача з АТ «Укрсиббанк» на ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» у виконавчому провадженні №56973332 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №№11400937000 від 03 жовтня 2008 року у розмірі 434286, 20 грн.
10 червня 2024 року між ТОВ «ФК «Укрфінстандарт»» та ТОВ «Інвест Сіті Актив Грун» укладено договір відступлення прав вимоги №10-06/ФК- 24 та договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки №11400937000/11400955000/1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куліковою Я.В., за №148, відповідно до яких право вимоги за кредитним договором № 11400937000 від 03 жовтня 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 та право вимоги за договором іпотеки №11400937000/11400955000/1 від 03 жовтня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за №14689, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Інвест Сіті Актив Груп».
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України – цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Загальні підстави недійсності правочину визначені ст. 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Таким чином, у ст. 215 ЦК України проводиться розмежування видів недійсності правочинів на нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ст.ст. 219, 220, 224 ЦК України), та на оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ст.ст. 222, 223, 225 ЦК України).
Згідно ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до положень ч.1 ст.626, ст. 627, ч.1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за вказаним кредитним договором договором належним чином не виконала, у зв`язку із чим банк скористався своїм правом та звернув стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.
Відповідно до положень ст. 36 ЗУ "Про іпотеку", сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавдем і іпотекодержатедем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке порівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь якій особі на підставі договору купівлі продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.
Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладання договору, підлягають виконанню.
Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому, згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
З аналізу ст.ст.1048-1052,1054 ЦК України вбачється, що істотними умовами кредитного договору є: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, ціпи забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) зазначено: «ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».
Звертаючись до суду з вимогою про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки №11400937000/11400955000/1 за №148 № від 10 червня 2024 року, стороною якого ОСОБА_1 не є, остання жодних належних та допустимих доказів недійсності вказаного правочину не надала.
Уклавши кредитний договір та отримавши кредит, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами ОСОБА_1 передала в іпотеку АТ «Укрсиббанк» спірне нерухоме майно, однак в подальшому остання перестала виконувати свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення отриманих у банку грошових коштів та отримавши вимогу про порушення основних зобов`язань була попереджена про майбутнє звернення стягнення на предмет іпотеки. 
В подальшому, жодних дій щодо виконання основних зобов`язань ОСОБА_1 не вчинила, що свідчить про надання останньою згоди на виконання банком дій, про які була попереджена, а саме звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Слід звернути увагу на те, що постанова про закриття виконавчого провадження №56973332 прийнята 17 вересня 2024 року, тобто на момент укладення 10 червня 2024 року між ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» та ТОВ «Інвест Сіті Актив Груп» договору відступлення прав вимоги №10-06/ФК-24 та договором відступлення прав вимог за договором іпотеки №11400937000/11400955000/1, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куліковою Я.В., за №148, виконавче провадження було відкрито, боржником не виконувалось рішення суду про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором. 
Таким чином, ТОВ «Інвест Сіті Актив Груп» скориставшись своїм правом, передбаченим іпотечним договором та положеннями ст. 38 Закону України «Про іпотеку», задовольнило забезпечену іпотекою вимогу шляхом продажу предмета іпотеки від свого імені. 
Тобто, укладення 10 червня 2024 року між ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» та ТОВ «Інвест Сіті Актив Груп» договору відступлення прав вимог за договором іпотеки, за №148 жодним чином не порушує вимоги ст. 24 Закону України «Про іпотеку» та п. 5-2 Прикінцевих положень Закону України «Про іпотеку».
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові. Доводи позивача повинні містити обґрунтування та докази негативного впливу та реального порушення його прав, свобод чи інтересів та не повинні бути абстрактними. (Постанова Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18). 
Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).
З урахуванням викладеного та на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у визнанні припиненим зобов`язання за кредитним та іпотечним договорами, визнання недійсним договору відступлення права вимоги за іпотечним договором та витребування майна, оскільки позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами порушення її прав, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Проаналізувавши зміст рішення суду першої інстанції з точки зору застосування норм права, які стали підставою для позову по суті, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалене рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі наданих доказів, які мають індивідуальний характер. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 
Аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було досліджено питання неправомірності набуття ТОВ «Нерухомість Трейд Інвест» права власності на предмет іпотеки, є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 уклавши кредитний договір та забезпечивши його виконання договором іпотеки, шляхом передачі в іпотеку АТ «Укрсиббанк» спірне майно, в подальшому перестала виконувати свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення отриманих грошових коштів була попереджена про звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, передбаченого договором іпотеки. 
Доводи апеляційної скарги про те, що в даному випадку відбулось одночасне стягнення суми боргу за невиконанні зобов`язання по кредитному договору в рамках виконавчого провадження та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на користь ТОВ «Нерухомість Трейд Інвест», на що суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції
Доводи апеляційної скарги про те, що на підтвердження заявленого позову суду надані належні та допустимі докази у справі, колегія судді не приймає до уваги, оскільки вказане спростовується матеріалами справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 ст. 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 
Враховуючи наведене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Згідно із ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 29 липня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 31 березня 2026 року
Повний текст судового рішення складено 10 квітня 2026 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова
Судді: М.О. Макаров
О.В. Свистунова