ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

07 квітня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/312/26	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Секірська А.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

16.02.2026 до Луганського окружного адміністративного суду через інформаційну підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі – відповідач, ГУПФУ в Луганській області), в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо призупинення нарахування та виплати ОСОБА_1 державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства з 01.11.2025;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства з 01.11.2025, з виплатою заборгованості, яка виникла за період невиплати по дату відновлення виплати.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області, як отримувач пенсії по інвалідності та державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства.
Відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 07.04.2016 Серії 12ААА № 440726 позивачу з 01.05.2016 встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково. Причина інвалідності – інвалідність з дитинства.
З 01.11.2025 позивачу припинено нарахування та виплату державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства.
З метою з`ясування причин припинення нарахування соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій також просив поновити виплату вказаної соціальної допомоги.
Листом від 23.01.2026 № 1650-153/Г-02/8-1200/26 відповідач повідомив позивача, що нарахування та виплата державної соціальної допомоги, починаючи з лютого 2022 року, здійснювались в автоматичному режимі державним підприємством “Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України” відповідно до норм постанови Кабінету Міністрів України від 7 березня 2022 року № 215 “Про особливості нарахування та виплати грошових допомог, пільг та житлових субсидій на період дії воєнного стану” (далі - Постанова 215) та продовжені до 1 листопада 2025 року за постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2025 року № 695 “Деякі питання надання окремих видів державної соціальної допомоги Пенсійним фондом України” (далі - Постанова 695) зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2025 № 1219. Нарахування державної соціальної допомоги в автоматичному режимі проведено по жовтень 2025 року включно. З 1 листопада 2025 року Постанова 215 втратила чинність. Запропоновано особисто звернутися до найближчого територіального органу Пенсійного фонду України із заявою та необхідними документами, перелік яких визначено пунктом 6 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю.
Однак у відповіді відповідач не повідомив, чи приймалося Головним управлінням будь-які рішення, розпорядження, постанови тощо про припинення або призупинення виплати допомоги особам з інвалідністю з дитинства.
Позивач вважає, що дії відповідача щодо призупинення/припинення та не виплати з 01.11.2025 допомоги особам з інвалідністю з дитинства є протиправними та такими, що порушують його право на отримання соціальної допомоги, що стало підставою для звернення до суду. 
Ухвалою суду від 18.02.2026 відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відстрочено позивачу сплату судового збору до вирішення справи по суті.
Ухвалою суду від 27.03.2026 витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області: копію рішення/постанови/розпорядження або іншого акта (у разі його наявності), на підставі якого припинено або призупинено виплату ОСОБА_1 державної соціальної допомоги особі з інвалідністю з дитинства з 01.11.2025; у разі відсутності такого рішення — письмових пояснень та документальних підтверджень щодо підстав і механізму припинення виплати зазначеної допомоги, зокрема відомостей про її автоматичне припинення; відомостей (з доданням відповідних підтверджуючих документів) щодо проходження ОСОБА_1 (станом на час надання відповіді) відеоідентифікації, у тому числі через електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України із використанням віддаленого кваліфікованого електронного підпису «Дія.Підпис» («Дія ID»).
09.03.2026 від Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області через інформаційну підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти позовних вимог з огляду на наступне.
За даними Єдиного соціального реєстру Єдиної інформаційної системи соціальної сфери станом на 26.02.2026 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області як одержувач державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства (інвалідність з дитинства 3 групи встановлено з 01.05.2016 довічно) відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 № 79 «Деякі питання призначення і виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю». Розмір державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства 2027,00 грн.
З березня 2022 року на період дії воєнного стану постановою Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 № 215 «Про особливості нарахування та виплати грошових допомог, пільг та житлових субсидій на період дії воєнного стану» (далі - Постанова № 215) було запроваджено спеціальний механізм виплати грошових допомог. Ці виплати продовжувались автоматично отримувачам грошових допомог, які станом на початок повномасштабної агресії російської федерації 24.02.2022 проживали на тимчасово окупованій території чи в зоні активних бойових дій та з цього часу не звертались до органів соціального захисту населення чи Пенсійного фонду України за перепризначенням грошової допомоги.
Отже, нарахування та виплата державної соціальної допомоги ОСОБА_1 , починаючи з лютого 2022 року, здійснювались в автоматичному режимі державним підприємством “Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України” відповідно до Постанови № 215 та були продовжені до 01.11.2025. З 01.11.2025 Постанова № 215 втратила чинність.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2025 № 695 “Деякі питання надання окремих видів державної соціальної допомоги Пенсійним фондом України”, зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2025 № 1219 “Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України, щодо виплати окремих видів державної допомоги”, з 01.07.2025 функції щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, а також державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю від органів соціального захисту населення передані органам Пенсійного фонду України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2025 № 765 „Деякі питання призначення та виплати державних соціальних допомог, соціальних стипендій органами Пенсійного фонду України” зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2025 № 1219, передбачається припинення Міністерством соціальної політики, сім`ї та єдності України з листопада 2025 року фінансування виплат допомог, які надавалися згідно з Постановою № 215, та необхідність звернення одержувачів державних соціальних допомог до органів Пенсійного фонду України в установленому порядку для подання заяви та/або інших документів, необхідних для встановлення права/продовження виплати грошових допомог (у паперовій або електронній формі) відповідно до законодавства, що регламентує порядок їх надання.
Постановою № 765 також передбачено, що у разі звернення одержувача грошових допомог до органу Пенсійного фонду України в установленому порядку і прийняття органом Пенсійного фонду України позитивного рішення за результатами розгляду поданих одержувачем заяви та/або інших документів нарахування та виплата державних соціальних допомог поновлюється відповідно до законодавства, що регламентує порядок їх надання, і проводиться органом Пенсійного фонду України з місяця звернення особи.
Водночас, Постановою № 695 одержувачам державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, яким належні кошти нараховувалися і виплачувалися згідно з Постановою № 215, визначено необхідність проведення фізичної ідентифікації.
Соціальну допомогу ОСОБА_1 нараховано по жовтень 2025 року в автоматичному режимі відповідно до Постанови № 215.
Заява та/або інші документи, необхідні для встановлення права/продовження виплати грошових допомог (у паперовій або електронній формі) відповідно до законодавства, що регламентує порядок їх надання від ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області не надходили.
У зв`язку з бойовими діями та окупацією Луганської області органи соціального захисту населення області не здійснювали свої повноваження щодо прийому документів, призначення та нарахування державних соціальних допомог та соціальних стипендій.
Органами соціального захисту населення Луганської області паперові та електронні особові справи одержувачів державних соціальних допомог, соціальних стипендій, до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області не передавались. У зв`язку з цим у Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області відсутні рішення/постанова/розпорядження тощо про припинення ОСОБА_1 з 01.11.2025 виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства.
Оскільки на теперішній час програмне забезпечення для реалізації можливості подання документів в електронному вигляді для отримувачів державних соціальних допомог знаходиться на стадії технічного доопрацювання, ОСОБА_1 необхідно за умови проходження фізичної ідентифікації надати до сервісного центра Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання заяву та документи, визначені постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 № 79 «Деякі питання призначення і виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю».
Додатково зазначено, що відповідно до підсистеми ІКІС ПФУ “Призначення та виплати пенсій (ППВП)” ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , значиться як отримувач пенсії у зв`язку з втратою годувальника, померлий - ОСОБА_2 . Станом на 01.03.2026 розмір пенсії складає 3406,00 грн.
В електронній пенсійній справі ОСОБА_1 наявне рішення від 08.10.2025 № 839023 Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, яким за заявою від 22.09.2025 за результатами проведеного відеоконференцзв`язку 06.10.2025 13:40:15 особу ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , не встановлено у зв`язку з тим, що особа відмовилась від відеоідентифікації.
Файлове сховище «електронний архів» в електронній пенсійній справі ОСОБА_1 не містить у собі жодного документу.
05.01.2026 ОСОБА_1 через особистий кабінет на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України подав заяву ВЕБ-12001-Ф-С-26-005036, у якій зазначив, що в грудні 2025 року ним не отримано доплату з втратою годувальника, яку він отримував щомісячно до листопада 2025 рок, просив роз`яснити причини невиплати та поновити виплату вказаної допомоги.
Заяву від 05.01.2026 розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та листом від 23.01.2026 № 1650-153/Г-02/8-1200/26 надано роз`яснення з порушеного у зверненні питання.
За твердженням відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області діяло виключно в межах наданих йому повноважень та суворо дотримав встановлені Законами № 1058 та № 2109, Порядком № 22-1 норми. Отже своїми діями законні права позивача не порушувало.
З урахуванням зазначеного, на думку Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, на підставі наданих доказів та в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, можна дійти висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача не підлягає задоволенню.
03.04.2026 від Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області надійшли додаткові пояснення у справі, в яких відповідач зазначає таке.
ОСОБА_1 перебував на обліку як отримувач державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства (III група, довічно) у розмірі 2027 грн. Виплати здійснювалися автоматично до жовтня 2025 року відповідно до постанови КМУ № 215 у зв`язку з воєнним станом. Із листопада 2025 року фінансування таких виплат припинено, а їх подальше призначення можливе лише за особистим зверненням до органів Пенсійного фонду України. Водночас заяв чи документів від ОСОБА_1 для продовження виплат не надходило, а його особова справа від органів соцзахисту до ПФУ не передавалась, у зв`язку з чим відсутні рішення про припинення виплат.
Також встановлено, що в ЄІССС відсутня електронна особова справа та необхідні дані для автоматичного призначення допомоги. Разом з тим, у пенсійній справі зафіксовано, що заявник отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника (3406 грн станом на 01.03.2026). Відеоідентифікація у жовтні 2025 року не відбулася через відмову заявника, однак 26.01.2026 він пройшов ідентифікацію за допомогою «Дія.Підпис», що підтверджується даними електронної пенсійної справи.
06.04.2026 від позивача через інформаційну підсистему «Електронний суд» надійшли додаткові письмові пояснення, в яких зазначено, що з пояснень відповідача слідує, зокрема, що в ЄІССС електронної особової справи не міститься.
При цьому, відповідач не заперечує, що соціальна допомога ОСОБА_1 нараховувалася по жовтень 2025 року. З яких саме причин її припинено, позивачу не зрозуміло по цей час. 
Окреме рішення про припинення виплати соціальної допомоги відповідачем не приймалося.
Виплату пенсії позивачу не було припинено, та пенсію позивач отримує по цей час. При цьому як соціальну допомогу, так і пенсії позивачу призначено довічно.
Окрім того, позивач зазначає, що відповідач сам собі протирічить, оскільки у відзиві на позов вказує, що позивачем не пройдено ідентифікацію, а в додаткових поясненнях вказує, що в електронній пенсійній справі № 909190159988 наявна інформація про проходження 26.01.2026 ОСОБА_1 ідентифікації через Дія.Підпис.
Позивачем було подано заявку на проходження відеоідентифікації через портал ПФУ, від проходження якої позивач відмовився, оскільки ним було вибрано більш зручний для себе спосіб відеоідентифікації через Дія.Підпис, що також є належним способом проходження відеоідентифікації.
При цьому позивачу не зрозуміло, чому органом Пенсійного фонду прийнято рішення від 08.10.2025 № 839023 про не встановлення особи, оскільки на час його прийняття в матеріалах пенсійної справи вже була наявна інформація про проходження позивачем відеоідентифікації через Дія.Підпис.
Вказане також підтверджується тим, що виплату пенсії позивачу не було припинено, та пенсію позивач отримує по цей час.
Окрім того, як слідує з листа відповідача від 23.01.2026 № 1650-153/Г-02/8-1200/26 рішення від 08.10.2025 № 839023 про невстановлення особи не було підставою для припинення позивачу соціальної допомоги.
Орган Пенсійного фонду намагається ввести суд в оману, зазначивши, що в ЄІССС будь-яких даних, необхідних для призначення допомоги без звернення ОСОБА_1 , не міститься.
Так, 05.01.2026 позивач звертався до відповідача через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України з заявою про поновлення виплати державної соціальної допомоги, до якої було додано паспорт позивача та Довідку до акта огляду МСЕК від 07.04.2016 Серії 12ААА № 440726, відповідно до якої позивачу з 01.05.2016 встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково; причина інвалідності – інвалідність з дитинства.
Як слідує з листа від 23.01.2026 № 1650-153/Г-02/8-1200/26, відповідач вимагає від позивача особисто звернутися до найближчого територіального органу Пенсійного фонду України із заявою, однак така вимога органу Пенсійного фонду, на думку позивача, є безпідставною та необґрунтованою, оскільки жодною нормою діючого законодавства такого не передбачено.
Дослідивши матеріали судової справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України судом встановлено таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , є особою з інвалідністю 3 групи безстроково (причина – інвалідність з дитинства), що підтверджено копіями паспорту громадянина України та витягом з реєстру територіальної громади, довідкою до акта огляду медико-соціальної експертною комісією серії 12ААА № 440726.
Позивач є отримувачем державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області.
05.01.2026 ОСОБА_1 звернувся через вебпортал електронних послуг ПФУ із заявою в якій зазначив, що з грудня 2025 року йому не виплачується державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства. Просив роз`яснити причину невиплати та поновити виплату вказаної допомоги. До заяви додано копію паспорту позивача та довідки до акта огляду МСЕК від 07.04.2016 серії 12ААА № 440726, відповідно до якої позивачу з 01.05.2016 встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково; причина інвалідності – інвалідність з дитинства.
Листом від 23.01.2026 № 1650-153/Г-02/8-1200/26 ГУПФУ в Луганській області повідомило позивача, що за наявною інформацією в “Єдиній інформаційній системі соціальної сфери” про призначення та надання державних соціальних допомог позивач перебуває на обліку як отримувач державної соціальної допомоги особам з інвалідністю. Нарахування та виплата державної соціальної допомоги починаючи з лютого 2022 року здійснювались в автоматичному режимі державним підприємством “Інформаційнообчислювальний центр Міністерства соціальної політики України” відповідно до норм постанови Кабінету Міністрів України від 7 березня 2022 року № 215 “Про особливості нарахування та виплати грошових допомог, пільг та житлових субсидій на період дії воєнного стану” (далі — Постанова 215) та продовжені до 1 листопада 2025 року за постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2025 року № 695 “Деякі питання надання окремих видів державної соціальної допомоги Пенсійним фондом України” (далі — Постанова 695) зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2025 № 1219. Нарахування державної соціальної допомоги в автоматичному режимі проведено по жовтень 2025 року включно. З 1 листопада 2025 року Постанова 215 втратила чинність. Для вирішення питання отримання державної соціальної допомоги в подальшому позивачеві необхідно особисто звернутися до найближчого територіального органу Пенсійного фонду України із заявою та необхідними документами, перелік яких визначено пунктом 6 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 № 79 “Деякі питання призначення і виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю”.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин першої, другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що, крім іншого, включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Закон України від 16.11.2000 № 2109-III «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» (далі – Закон № 2109) відповідно до Конституції України держава гарантує особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю право на матеріальне забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України та їх соціальну захищеність шляхом встановлення державної соціальної допомоги на рівні прожиткового мінімуму.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2109 особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, які мають одночасно право на державну соціальну допомогу відповідно до цього Закону, на пенсію та на державну соціальну допомогу згідно із Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", призначається за вибором осіб з інвалідністю з дитинства (законних представників осіб з інвалідністю з дитинства, визнаних недієздатними, та дітей з інвалідністю) державна соціальна допомога відповідно до цього Закону або пенсія чи державна соціальна допомога згідно із Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю". При цьому якщо особа з інвалідністю з дитинства або дитина з інвалідністю має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника, передбачену Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю") і державну соціальну допомогу відповідно до цього Закону, ці виплати призначаються одночасно.
Згідно зі статтею 10 Закону № 2109 державна соціальна допомога виплачується державними підприємствами і об`єднаннями зв`язку за місцем проживання особи з інвалідністю з дитинства або батьків, усиновителів, яким призначена допомога на дітей з інвалідністю. Опікуну або піклувальнику державна соціальна допомога виплачується за місцем їх проживання.
Виплата державної соціальної допомоги провадиться щомісячно за поточний місяць у встановлені територіальним органом Пенсійного фонду України строки.
Призначена державна соціальна допомога виплачується особі з інвалідністю з дитинства незалежно від одержуваного нею заробітку, стипендії, аліментів або інших доходів.
Статтею 12 Закону № 2109 визначено, що суми державної соціальної допомоги, призначені, але не витребувані своєчасно одержувачем без поважних причин, виплачуються за минулий час не більш як за 12 місяців перед зверненням за її одержанням.
Суми державної соціальної допомоги, не одержані своєчасно з вини органу, який призначає або виплачує державну соціальну допомогу, або через неможливість отримання цих сум особою з інвалідністю чи її офіційним представником з поважних причин (поважною причиною є перебування особи з інвалідністю на лікуванні, інші причини, які фізично унеможливлювали своєчасне витребування призначених сум державної соціальної допомоги, або інші об`єктивні обставини, коли особа з інвалідністю чи її батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники не могли звернутися за їх отриманням), виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.
При цьому виплата державної соціальної допомоги за минулий час здійснюється виходячи із прожиткового мінімуму, затвердженого на момент її виплати, з компенсацією за несвоєчасну її виплату.
Невиплату або відмову у виплаті державної соціальної допомоги за минулий час може бути оскаржено в адміністративному порядку відповідно до Закону України "Про адміністративну процедуру" та/або в судовому порядку.
Статтею 14 Закону № 2109 визначено підстави припинення і відновлення виплати державної соціальної допомоги.
Так, виплата у повному розмірі державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства в разі влаштування їх до відповідної установи (закладу) на повне державне утримання або зняття з повного державного утримання відповідно припиняється або відновлюється з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому виникли ці обставини.
У разі влаштування дитини з інвалідністю віком до 18 років до відповідної установи (закладу) на повне державне утримання або зняття з повного державного утримання виплата державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю у повному розмірі відповідно припиняється або відновлюється з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому виникли ці обставини.
Виплата державної соціальної допомоги продовжується незалежно від зміни місця проживання одержувача цієї допомоги. Виплата державної соціальної допомоги продовжується з того часу, з якого вона була припинена за попереднім місцем проживання.
Суд зазначає, що припинення соціальних виплат можливе виключно з підстав, прямо передбачених законом, а підзаконні нормативно-правові акти не можуть розширювати або встановлювати нові підстави для припинення таких виплат.
Згідно зі статтею 14 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» перелік підстав для припинення виплати державної соціальної допомоги є вичерпним.
Аналіз зазначеної норми свідчить, що законодавством передбачено лише окремі випадки припинення виплати допомоги, зокрема влаштування особи на повне державне утримання.
Суд зазначає, що такі підстави, як припинення дії постанови Кабінету Міністрів України № 215, необхідність особистого звернення із заявою, відсутність електронної особової справи, не проходження відеоідентифікації - не передбачені Законом № 2109 як підстави для припинення виплати державної соціальної допомоги.
Отже, припинення виплати допомоги позивачу з 01.11.2025 відбулося з підстав, не передбачених законом.
Крім того, судом встановлено, що відповідачем не приймалося жодного рішення (розпорядження, постанови чи іншого індивідуального акта) про припинення або призупинення виплати державної соціальної допомоги позивачу.
Відсутність такого рішення підтверджується матеріалами справи та прямо визнається відповідачем у відзиві та додаткових поясненнях.
Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти не лише в межах повноважень, а й у спосіб, визначений законом. 
Припинення виплати соціальної допомоги без прийняття відповідного індивідуального акта свідчить про порушення визначеної законом процедури та є самостійною підставою для визнання таких дій протиправними.
Щодо доводів відповідача про необхідність звернення позивача із заявою для продовження виплат та проходження відеоідентифікації, суд зазначає таке.
З березня 2022 року на період дії воєнного стану постановою Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 № 215 «Про особливості нарахування та виплати грошових допомог, пільг та житлових субсидій на період дії воєнного стану» було запроваджено спеціальний механізм виплати грошових допомог. Ці виплати продовжувались автоматично отримувачам грошових допомог, які станом на початок повномасштабної агресії російської федерації 24.02.2022 проживали на тимчасово окупованій території чи в зоні активних бойових дій та з цього часу не звертались до органів соціального захисту населення чи Пенсійного фонду України за перепризначенням грошової допомоги.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2025 № 765 „Деякі питання призначення та виплати державних соціальних допомог, соціальних стипендій органами Пенсійного фонду України” зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2025 № 1219, передбачається припинення Міністерством соціальної політики, сім`ї та єдності України з листопада 2025 року фінансування виплат допомог, які надавалися згідно з Постановою № 215, та необхідність звернення одержувачів державних соціальних допомог до органів Пенсійного фонду України в установленому порядку для подання заяви та/або інших документів, необхідних для встановлення права/продовження виплати грошових допомог (у паперовій або електронній формі) відповідно до законодавства, що регламентує порядок їх надання.
Постановою № 765 також передбачено, що у разі звернення одержувача грошових допомог до органу Пенсійного фонду України в установленому порядку і прийняття органом Пенсійного фонду України позитивного рішення за результатами розгляду поданих одержувачем заяви та/або інших документів нарахування та виплата державних соціальних допомог поновлюється відповідно до законодавства, що регламентує порядок їх надання, і проводиться органом Пенсійного фонду України з місяця звернення особи.
Постановою № 695 одержувачам державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, яким належні кошти нараховувалися і виплачувалися згідно з Постановою № 215, визначено необхідність проведення фізичної ідентифікації.
20 листопада 2023 року відповідно до пункту 17 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2016 року № 662), пунктів 9, 10 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 2022 року № 162 «Про особливості виплати та доставки пенсій, грошових допомог на період введення воєнного стану», абзацу четвертого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» правління Пенсійного фонду України прийняло постанову № 49-2 «Про затвердження Порядку встановлення територіальним органом Пенсійного фонду України одержувача пенсії, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, інших соціальних виплат шляхом відеоконференцзв`язку», яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 05 грудня 2023 року за № 2111/41167 (далі Постанова правління ПФУ № 49-2).
Постанова правління ПФУ № 49-2 набрала чинності 08 грудня 2023 року.
Постановою правління ПФУ № 49-2 затверджений Порядок встановлення територіальним органом Пенсійного фонду України одержувача пенсії, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, інших соціальних виплат шляхом відеоконференцзв`язку (далі Порядок № 49-2).
Відповідно до п. 1 Порядку № 49-2 цей Порядок визначає механізм встановлення територіальним органом Пенсійного фонду України (далі - орган Пенсійного фонду) особи одержувача пенсії, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, інших соціальних виплат шляхом відеоконференцзв`язку із дотриманням законодавства у сфері електронних довірчих послуг.
За визначенням, наведеним в пп. пп. 1, 2, 5 п. 2 Порядку № 49-2, верифікація - встановлення (підтвердження) органом Пенсійного фонду правильності наданих одержувачем даних на підставі поданих ним офіційних документів та/або повідомлених ним відомостей під час ідентифікації особи; відеоідентифікація - процес встановлення особи одержувача шляхом відеоконференцзв`язку; ідентифікація - процедура встановлення органом Пенсійного фонду особи одержувача.
Таким чином, метою ідентифікації (відеоідентифікації) є встановлення особи одержувача пенсійної виплати.
Як встановлено судом, 05.01.2026 позивач звернувся до відповідача через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про поновлення виплати державної соціальної допомоги, до якої додано паспорт громадянина України, довідку до акта огляду МСЕК про встановлення інвалідності безстроково, заява зареєстрована за № ВЕБ-12001-Ф-С-26-005036.
Зазначена заява подана з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам законодавства щодо електронної ідентифікації особи.
При цьому відповідно до п. 17 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 р. № 1596, встановлено, що авторизація в електронному кабінеті на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України за допомогою віддаленого кваліфікованого електронного підпису «Дія.Підпис» («Дія ID»), створеного за допомогою мобільного додатка Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, прирівнюється до фізичної ідентифікації.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 26.01.2026 позивач пройшов ідентифікацію за допомогою віддаленого кваліфікованого електронного підпису «Дія.Підпис» («Дія ID»), що підтверджено даними електронної пенсійної справи.
Таким чином, доводи відповідача щодо непроходження позивачем ідентифікації спростовуються матеріалами справи та є взаємовиключними, оскільки в різних процесуальних документах відповідач наводить протилежні твердження. 
Суд також враховує, що чинне законодавство не встановлює виключно особистого (фізичного) способу подання заяви, а передбачає можливість звернення в електронній формі з використанням електронних засобів ідентифікації.
Отже, вимога відповідача щодо обов`язкового особистого звернення позивача до органу Пенсійного фонду України є необґрунтованою та такою, що не ґрунтується на нормах закону.
Також суд ураховує правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №243/3535/16-ц, в якій Суд дійшов висновку, що позивач сам має право вирішувати про необхідність звернення до органу про продовження соціальних виплат. Відсутність такого звернення не є підставою для відмови в задоволені позову.
Суд також звертає увагу, що припинення фінансування виплат у зв`язку із втратою чинності постанови Кабінету Міністрів України № 215 не може бути самостійною підставою для припинення вже призначеної державної соціальної допомоги, оскільки право на таку допомогу виникло у позивача на підставі Закону № 2109 та має триваючий характер.
Зміна механізму виплати або джерела фінансування не впливає на саме право особи на отримання державної соціальної допомоги.
Суд також зауважує, що у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у зразковій справі № 805/402/18 (провадження № Пз/9901/20/18) зроблено висновок, що припинення соціальних виплат можливе виключно з підстав, прямо передбачених законом, а підзаконні нормативно-правові акти не можуть встановлювати додаткові підстави для такого припинення.
Суд наголошує, що соціальні виплати, призначені на безстроковій основі, мають безперервний характер і не можуть припинятися без законних підстав та належної процедури.
Пенсійний орган, припинивши виплату позивачу соціальної допомоги як особі з інвалідністю з дитинства, діяв не у спосіб, передбачений законом, чим порушив гарантоване позивачу право на соціальний захист.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Нормами частини другої статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.
Відповідачем не надано суду жодного доказу правомірності його дій щодо припинення позивачу виплати соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства.
Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: […] визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; […].
Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
В рамках адміністративного судочинства:
дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;
бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;
рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).
Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (№ рішення в ЄДРСР 54398764).
Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:
- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);
- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);
- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);
- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (частина третя статті 245 КАС України).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Припинивши позивачу нарахування та виплату раніше призначеної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства без прийняття рішення, відповідач вчинив протиправні дії. Відповідно, достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправними дій, а також зобов`язання відповідача до вчинення необхідних дій з метою відновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
В ході судового розгляду справи встановлено, що право позивача порушено з 1 листопада 2025 року.
За встановлених обставин, керуючись положеннями статті 9 та 245 КАС України, суд вважає за необхідне визначити такий спосіб захисту порушених прав позивача, який у повній мірі сприятиме їх відновленню, а саме:
визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо призупинення нарахування та виплати ОСОБА_1 державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства з 01.11.2025;
зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства з 01.11.2025, з виплатою заборгованості, яка виникла за період невиплати по дату відновлення виплати.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини Щокін проти України (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про закон, стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі Шпачек s.r.о. проти Чеської Республіки (Spacek, s.r.o. v. The Czech Republic, № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі Бейелер проти Італії (Beyeler v. Italy № 33202/96).
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Ухвалою суду від 18.02.2026 відстрочено позивачу сплату судового збору у сумі 1064,96 грн до вирішення справи по суті.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно із частиною восьмою статті 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір у розмірі 1064,96 грн на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 262, 370, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (код ЄДРПОУ 21782461, місцезнаходження: вул. Шевченка, 9, м. Сіверськодонецьк, Луганська область, 93404) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо призупинення нарахування та виплати ОСОБА_1 державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства з 01.11.2025.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства з 01.11.2025, з виплатою заборгованості, яка виникла за період невиплати по дату відновлення виплати.
Стягнути на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1064,96 (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 коп.) грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя 	А.Г. Секірська