ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/1359/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Принцевської Н.М., Філінюка І.Г.
секретар судового засідання Герасименко Ю.С. 

За участю представників учасників справи:
від КП “Облтрансбуд” - адвокат Осадчий А.Ю.
від КЕВ міста Одеса - Чеповський О.В. в порядку самопредставництва

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства “Облтрансбуд”
на рішення Господарського суду Одеської області від 12.11.2025 (повний текст складено та підписано 24.11.2025, суддя Смелянець Г.Є.)
у справі №916/1359/25
за позовом Комунального підприємства “Облтрансбуд”
до Квартино-експлуатаційного відділу міста Одеса
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 
про стягнення 849 077,41 грн

ВСТАНОВИВ
Комунальне підприємство “Облтрансбуд” звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Квартино-експлуатаційного відділу міста Одеса збитків у розмірі 849 077,41 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані не підписанням відповідачем договору про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії / перетікання реактивної енергії та договору про відшкодування витрат за спожите водопостачання та водовідведення, а також неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором щодо відшкодування позивачу всіх витрат за комунальні послуги за час дії цього договору, умови якого відповідно до ч.3 ст.631 ЦК України застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з 01.04.2022.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.11.2025 по справі №916/1359/25 у задоволенні позову відмовлено повністю.
В мотивах оскаржуваного рішення місцевий господарський суд виснував, що умови укладеного між сторонами договору не містять обов`язку відповідача укладати з позивачем та третьою особою договори на відшкодування спожитих комунальних послуг, та обов`язок відповідача з відшкодування позивачу всіх витрат третьої особи зі спожитих комунальних послуг виникає саме на підставі укладених договорів на відшкодування окремо за кожним видом наданих комунальних послуг. Водночас позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження укладання з відповідачем договорів на відшкодування наданих комунальних послуг.
Отже, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів укладання між сторонами договорів на відшкодування комунальних послуг, які є обов`язковою передумовою для відшкодування відповідачем за спожиті третьою особою комунальні послуги, місцевий господарський суд дійшов висновку про недоведеність позивачем протиправної поведінки відповідача та причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та заподіяними позивачу збитками.
Не погодившись із даним рішенням до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся позивач з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області у справі №916/1359/25 від 12 листопада 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Свою незгоду з оскаржуваним рішенням апелянт обґрунтовує наступним: 
- за обставин, що склалися, відповідач, навмисно ухиляється від підписання договорів про відшкодування комунальних послуг, які підписані позивачем та третьою особою;
- суд першої інстанції, розглядаючи справу, фрагментарно та формально підійшов до здійснення тлумачення положень Договору, встановивши на підставі такого тлумачення відсутність обов`язку відповідача підписувати договори на відшкодування комунальних платежів, та за умови відсутності підписаних договорів на відшкодування комунальних платежів – відсутність обов`язку здійснювати відшкодування спожитих третьою особою комунальних послуг;
- місцевий господарський суд не дотримав стандартів, визначених положеннями чинного законодавства та судової практики при здійсненні тлумачення положень та оминув увагою питання надання безпідставної переваги одній із сторін правочину, яка фактично своєю бездіяльністю здатна забезпечити уникнення виконання фінансових зобов`язань;
- виходячи із положень щодо строку дії, у підписантів трьохсторонньої угоди є правова можливість здійснити підписання договорів на відшкодування комунальних послуг за 2023 рік. Позивач та Третя особа зі своєї сторони реалізацію такої можливості забезпечили. Відповідач, в порушення загальних засад цивільного законодавства, переслідуючи мету уникнути виконання відшкодування збитків, понесених позивач на оплату комунальних послуг, спожитих Третьою особою, вчиняє бездіяльність, яка має наслідком звільнення від обов`язку, визначеного умовами договору;
- таким чином, апелянт вважає доведеним факт наявності першого елементу складу господарського правопорушення у діях відповідача;
- щодо наявності для позивача шкідливого результату – збитків, як другого елементу складу цивільного правопорушення, апелянт зазначає, що третя особа перебуває у будівлі, яка перебуває на балансі позивача, та здійснює споживання комунальних послуг. Позивач, будучи балансоутримувачем будівлі, для забезпечення сталого та безперебійного отримання комунальних послуг Третьою особою, забезпечує від свого імені укладання договорів на постачання електричної енергії, на закупівлю послуг з розподілу електричної енергії та на водопостачання та водовідведення;
- отже, позивач поніс витрати на оплату комунальних послуг, спожитих третьою особою, та які підлягають відшкодуванню відповідачем (виходячи із системного тлумачення умов Договору), які у розумінні чинного законодавства та у відповідності до усталеної практики Верховного Суду є збитками;
- щодо наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками позивача, то за твердженням апелянта, третя особа підвередила факт споживання нею комунальних послуг в обсягах, визначених у документах, які містяться у матеріалах справи. Єдиною перепоною для забезпечення компенсації витрат позивача на оплату комунальних послуг, спожитих третьою особою, є бездіяльність відповідача, тобто безпідставна відмова від підписання договорів на відшкодування комунальних послуг, актів наданих послуг за договорами та непроведення оплати згідно наданих на підписання актів наданих послуг;
- щодо наявності вини у діях відповідача, скаржник вважає, що виходячи із обставин, що склалися, очевидною є наявність прямого умислу у діях відповідача як форми вини. Так, відповідач діє з прямим умислом, тобто розуміє характер свого діяння (яке полягає у бездіяльності), передбачає наслідки (у вигляді застосування положень договору за яким у разі не укладання договорів відшкодування комунальних послуг відповідач звільняється від взятих зобов`язань зі сплати спожитих третьою особою комунальних послуг) та бажає їх настання (тобто звільнення від взятих зобов`язань зі сплати спожитих третьою особою комунальних послуг);
- апелянт вважає, що жодним законодавчим актом не визначено обов`язку для відповідача укладати договори на відшкодування комунальних послуг із позивачем. За таких обставин, звернення позивача до суду з позовом про визнання укладеними договорів на відшкодування комунальних послуг, як зазначив суд першої інстанції, не є ефективним способом захисту (зокрема у зв`язку із відсутністю правових підстав для задоволення вимоги та релевантної практики Верховного Суду), та спричинило би в подальшому потребу для повторного звернення позивача до суду;
- спонукання відповідача до підписання договорів на відшкодування комунальних послуг саме по собі не призведе до автоматичного відшкодування понесених позивачем збитків та очевидно потребуватиме повторному зверненню до суду з позовом про стягнення заборгованості за договорами про відшкодування комунальних послуг.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.12.2025 відкрито апеляційне провадження у цій справі та призначено справу до розгляду на 18.02.2026.
Під час судового засідання від 18.02.2026 представник апелянта підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні. 
Представник відповідача надав пояснення у відповідності до яких не погоджується із доводами та вимогами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови. 
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Як вбачається з наявних матеріалів справи, 25.12.2023 між Комунальним підприємством “Облтрансбуд” (Сторона 1, позивач), ІНФОРМАЦІЯ_1 (Сторона 2, третя особа) та Одеським Квартирно-експлуатаційним управлінням (нині – Квартино-експлуатаційний відділ міста Одеса, Сторона 3, відповідач) укладений договір №25/34/02-08 спільного тимчасового безоплатного користування нерухомим майном, згідно з яким на підставі Наказу № 34/0208 від 16.11.2023 року “Про встановлення військово-квартирної повинності” та окремого доручення Командування Сил логістики ЗСУ №370/2/1685 від 30.03.2022 року, Сторона 1 надає Стороні 2 можливість на спільне безоплатне користування нерухомим майном - нежитлових будівель Сторони 1 загальною площею 3324,80 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 34-а. 
Відповідно до п.1.3 договору Сторона 1 надає Стороні 2 можливість скористатись своїм майном для власних потреб. 
Згідно з п.3.1 договору спільне тимчасове користування майном здійснюється на безоплатній основі.
Відповідно до п.3.2 договору Сторона 3 зобов`язана відшкодувати Стороні 1 всі витрати за комунальні послуги за договорами відшкодування комунальних послуг , які були отримані Стороною 2 за час дії цього Договору.
Згідно з п.3.3 договору відшкодування за спожиті комунальні послуги Стороною 2 сплачуються Стороною 3, на підставі укладених договорів на відшкодування окремо за кожним видом наданих комунальних послуг (електричної енергії, водовідведення, водопостачання, теплової енергії або природного газу, вивіз мусору) за відповідним пакетом документів до них.
Відповідно п.п.4.6,4.9 договору Сторона 2 зобов`язується:
- здійснювати витрати, пов`язані з спільним використанням Майна, у тому числі фактичні комунальні платежі;
- укласти із Стороною 1 та Стороною 3, договори відшкодування спожитих комунальних послуг окремо за кожним видом комунальних послуг.
Згідно з п.6.4 договору Сторона 1 зобов`язується укласти зі Стороною 2 та Стороною 3, договори відшкодування спожитих комунальних послуг окремо за кожним видом комунальних послуг.
Відповідно до п.8.1.2 договору у разі не укладання договорів відшкодування комунальних послуг Сторона 3 звільняється від взятих зобов`язань зі сплати спожитих Стороною 2 комунальних послуг.
Згідно з п.8.2 договору Сторона 3 зобов`язується відшкодувати Стороні 1 вартість комунальних послуг, що спожиті Стороною 2 у процесі виконання цього Договору.
Відповідно до п.10.1 договору договір набирає чинності з моменту його підписання, та діє до моменту припинення чи скасування воєнного стану включно, встановленого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ “Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні”, і відповідно до п.3 ст. 631 Цивільного Кодексу України Сторони домовилися, що відносини між ними, визначені цим Договором встановилися з “ 01” квітня 2022 р.
На виконання умов договору позивач передав третій особі нежитлові приміщення загальною площею 3324,80 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 34-а, за актом приймання-передачі нерухомого майна, згідно договору спільного тимчасового безоплатного використання від 25.12.2023 №125/34/02-08.
Як зазначив позивач, за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 ІНФОРМАЦІЯ_2 споживалися комунальні послуги, а КП «ОБЛТРАНСБУД» було виставлено рахунки постачальниками таких послуг, що викликало потребу в підписанні договорів на відшкодування витрат за спожите водопостачання та водовідведення, про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії / перетікання реактивної енергії.
Як свідчать наявні матеріли справи, позивач звертався до відповідача з листами в яких просив підписати направлені документи, зокрема договори на відшкодування витрат комунальних послуг та акти виконаних робіт (наданих послуг), однак, станом на час звернення із позовом відповідач не надав позивачу ані відповіді із зауваженнями до направлених документів, ані підписаних документів, які були передані позивачем.
Наведене, як стверджує позивач призвело до завдання збитків у розмірі 849 077,41 грн, які є предметом даного спору. 
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог та відмовив у їх задоволенні у повному обсязі. 
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, дослідивши наявні матеріали справи, доводи та вимоги сторін, дійшла наступних висновків. 
Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. 
Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. 
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. 
При цьому позивач самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту.
Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. 
Близькі за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 806/5244/15, постановах Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 489/742/20, від 21.02.2024 у справі № 918/1130/22.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Постанови від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17, від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 22.10.2019 у справі № 923/876/16, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц. 
Поряд з цим, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.
Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 зазначила таке: "6.56. У процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на "норму права", що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ГПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.
Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу "jura novit curia". 
Велика Палата Верховного Суду, у постанові від 12.10.2021 у справі № 910/17324/19, виклала правову позицію такого змісту: "32. Згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація сторонами їхніх спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні нормативні приписи [, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 83), від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (пункт 7.43), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 101), від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (пункт 84), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 8.1)].
Зазначення позивачем конкретних приписів для обґрунтування позову не є визначальним для вирішення судом питання про те, які приписи слід застосувати, вирішуючи спір [див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (пункт 85)]. З`ясувавши під час розгляду справи, що позивач або інший учасник справи для обґрунтування вимог або заперечень вказує інші нормативні приписи, ніж ті, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює юридичну кваліфікацію останніх і застосовує для ухвалення рішення ті нормативні приписи, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини [ та від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (пункт 85)].
Саме суд має обов`язок здійснити юридичну кваліфікацію відносин сторін, виходячи зі встановлених під час розгляду справи фактів, і визначити, який припис треба застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є спірні відносини, не є зміною підстави позову (обставин, якими обґрунтований позов) та обраного позивачем способу захисту (предмета позову) [див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (пункт 86)]".
Згідно з ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. 
Як вже було вказано вище, 25.12.2023 між Комунальним підприємством “Облтрансбуд” (Сторона 1, позивач), ІНФОРМАЦІЯ_1 (Сторона 2, третя особа) та Одеським Квартирно-експлуатаційним управлінням (нині – Квартино-експлуатаційний відділ міста Одеса, Сторона 3, відповідач) укладений договір №25/34/02-08 спільного тимчасового безоплатного користування нерухомим майном, згідно з яким на підставі Наказу № 34/0208 від 16.11.2023 року “Про встановлення військово-квартирної повинності” та окремого доручення Командування Сил логістики ЗСУ №370/2/1685 від 30.03.2022 року, Сторона 1 надає Стороні 2 можливість на спільне безоплатне користування нерухомим майном - нежитлових будівель Сторони 1 загальною площею 3324,80 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 34-а. 
Відповідно до п.3.2 договору Сторона 3 зобов`язана відшкодувати Стороні 1 всі витрати за комунальні послуги за договорами відшкодування комунальних послуг , які були отримані Стороною 2 за час дії цього Договору.
Згідно з п.3.3 договору відшкодування за спожиті комунальні послуги Стороною 2 сплачуються Стороною 3, на підставі укладених договорів на відшкодування окремо за кожним видом наданих комунальних послуг (електричної енергії, водовідведення, водопостачання, теплової енергії або природного газу, вивіз мусору) за відповідним пакетом документів до них.
Відповідно п.п.4.6,4.9 договору Сторона 2 зобов`язується:
- здійснювати витрати, пов`язані з спільним використанням Майна, у тому числі фактичні комунальні платежі;
- укласти із Стороною 1 та Стороною 3, договори відшкодування спожитих комунальних послуг окремо за кожним видом комунальних послуг.
Згідно з п.6.4 договору Сторона 1 зобов`язується укласти зі Стороною 2 та Стороною 3, договори відшкодування спожитих комунальних послуг окремо за кожним видом комунальних послуг.
Відповідно до п.8.1.2 договору у разі не укладання договорів відшкодування комунальних послуг Сторона 3 звільняється від взятих зобов`язань зі сплати спожитих Стороною 2 комунальних послуг.
Згідно з п.8.2 договору Сторона 3 зобов`язується відшкодувати Стороні 1 вартість комунальних послуг, що спожиті Стороною 2 у процесі виконання цього Договору.
Листом від 14.01.2025 №9/25 позивач звернувся до відповідача, зазначивши, що за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_2 споживалися комунальні послуги, а КП “ОБЛТРАНСБУД” було виставлено рахунки постачальниками таких послуг, що викликає потребу в підписанні договору на відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії / перетікання реактивної енергії, у зв`язку з чим з метою погашення заборгованості, що виникла у КП “ОБЛТРАНСБУД” перед постачальниками комунальних послуг, спожитих ІНФОРМАЦІЯ_2 у період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року, позивач направив відповідачу для підписання та врахування в роботі: Договір про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії / перетікання реактивної енергії, Акт фіксації показників лічильника електричної енергії, Акт виконаних робіт (наданих послуг) за січень-грудень 2023 року, Рахунки на оплату за спожиту електричну енергію за січень-грудень 2023 року, Рахунки на оплату послуги з розподілу електричної енергії за січень- грудень 2023 року, Акт звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2023р. -01.01.2024р. 
Відповідно до надісланого позивачем відповідачу проекту договору про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії / перетікання реактивної енергії Сторона 2 забезпечує постачання електричної енергії, що використовується Стороною 3, а Сторона 1 відшкодовує витрати, понесені Стороною 2 з оплати електричної енергії, яка була спожита Стороною 3, за встановленими тарифами в терміни, передбачені даним Договором. Відшкодування витрат за спожиту електричну енергію здійснюється відповідно до показників лічильників або розрахунку згідно Договору на безкоштовне тимчасове використання приміщення від 25.12.2023 року № 125/34/02-08. 
Також у матеріалах справи наявні наступні документи, які підписані позивачем та третьою особою, та не містять підпису відповідача, а саме:
1) акти виконаних робіт (згідно з якими в період з 01.01.2023 по 31.01.2023 сума відшкодування витрат за спожиту електричну енергію становить 76 305,33 грн., в період з 01.02.2023 по 28.02.2023 сума відшкодування витрат за спожиту електричну енергію становить 116 728,95 грн., в період з 01.03.2023 по 31.03.2023 сума відшкодування витрат за спожиту електричну енергію становить 92 564,12 грн., в період з 01.04.2023 по 30.04.2023 сума відшкодування витрат за спожиту електричну енергію становить 80 163,54 грн., в період з 01.05.2023 по 31.05.2023 сума відшкодування витрат за спожиту електричну енергію становить 28 749,33 грн., в період з 01.06.2023 по 30.06.2023 сума відшкодування витрат за спожиту електричну енергію становить 17 784,11 грн., в період з 01.07.2023 по 31.07.2023 сума відшкодування витрат за спожиту електричну енергію становить 30 182,90 грн., в період з 01.08.2023 по 31.08.2023 сума відшкодування витрат за спожиту електричну енергію становить 31 078,81 грн., в період з 01.09.2023 по 30.09.2023 сума відшкодування витрат за спожиту електричну енергію становить 22 398,12 грн., в період з 01.10.2023 по 31.10.2023 сума відшкодування витрат за спожиту електричну енергію становить 21 961,46 грн., в період з 01.11.2023 по 30.11.2023 сума відшкодування витрат за спожиту електричну енергію становить 58 092,08 грн., в період з 01.12.2023 по 31.12.2023 сума відшкодування витрат за спожиту електричну енергію становить 92 950,33 грн.), 
2) договір про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії / перетікання реактивної енергії,
3) акт звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2023-01.01.2024 між Комунальним підприємством “Облтрансбуд”, Одеським квартирно-експлуатаційним управлінням та ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактично спожиті комунальні послуги (електричну енергію), 
4) акти наданих послуг (згідно з якими в період з 01.01.2023 по 31.01.2023 сума до відшкодування витрат за спожиті послуги з централізованого водопостачання та водовідведення складає 9 138,88 грн., в період з 01.02.2023 по 28.02.2023 сума до відшкодування витрат за спожиті послуги з централізованого водопостачання та водовідведення складає 9021,54 грн., в період з 01.03.2023 по 31.03.2023 сума до відшкодування витрат за спожиті послуги з централізованого водопостачання та водовідведення складає 9249,07 грн., в період з 01.04.2023 по 30.04.2023 сума до відшкодування витрат за спожиті послуги з централізованого водопостачання та водовідведення складає 11 754,15 грн., в період з 01.05.2023 по 31.05.2023 сума до відшкодування витрат за спожиті послуги з централізованого водопостачання та водовідведення складає 12 536,85 грн., в період з 01.06.2023 по 30.06.2023 сума до відшкодування витрат за спожиті послуги з централізованого водопостачання та водовідведення складає 11 692,57 грн., в період з 01.07.2023 по 31.07.2023 сума до відшкодування витрат за спожиті послуги з централізованого водопостачання та водовідведення складає 24 606,11 грн., в період з 01.08.2023 по 31.08.2023 сума до відшкодування витрат за спожиті послуги з централізованого водопостачання та водовідведення складає 14 181,75 грн., в період з 01.09.2023 по 30.09.2023 сума до відшкодування витрат за спожиті послуги з централізованого водопостачання та водовідведення складає 11 646,22 грн., в період з 01.10.2023 по 31.10.2023 сума до відшкодування витрат за спожиті послуги з централізованого водопостачання та водовідведення складає 11 646,22 грн., в період з 01.11.2023 по 30.11.2023 сума до відшкодування витрат за спожиті послуги з централізованого водопостачання та водовідведення складає 12 283,57 грн., в період з 01.12.2023 по 31.12.2023 сума до відшкодування витрат за спожиті послуги з централізованого водопостачання та водовідведення складає 42 367,40 грн.),
5) договір про відшкодування витрат за спожите водопостачання та водовідведення, 
6) акт звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2023-01.01.2024 між Комунальним підприємством “Облтрансбуд”, Одеським квартирно-експлуатаційним управлінням та ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактично спожиті комунальні послуги з центрадлізолваного водопостачання та водовідведкення.
В матеріалах справи також наявні:
- акти №ТГЗ83020341 від 31.01.2023, №ТГЗ83041738 від 28.02.2023, №ТГЗ83060636 від 11.04.2023, №ТГЗ83082102 від 15.05.2023, №ТГЗ83101297 від 12.06.2023, №ТГЗ83119235 від 17.07.2023, №ТГЗ83139544 від 31.07.2023, №ТГЗ83158148 від 30.08.2023, №ТГЗ83173203 від 30.09.2023, №ТГЗ83188363 від 30.10.2023, №ТГЗ83199043 від 30.11.2023, №ТГЗ83216611 від 31.12.2023 приймання-передачі електроенергії до договору на постачання електроенергії №60АВ200-184-23 від 10.01.2023, підписані ТОВ “Твій Газзбут” та КП “ОБЛТРАНСБУД”;
- акти прийняття-передавання наданих послуг від 31.01.2023, від 28.02.2023, від 31.03.2023, від 15.05.2023, від 30.04.2023, від 31.05.2023, від 30.06.2023, від 31.07.2023, від 31.08.2023, від 30.09.2023, підписані між позивачем та третьою особою;
- акт №40250180252951-1 надання послуг з розподілу електричної енергії за жовтень 2023, підписаний між позивачем та третьою особою;
- акт №40250100268271-1 надання послуг з розподілу електричної енергії за листопад 2023, підписаний між позивачем та третьою особою;
- акт №40250080280353-1 надання послуг з розподілу електричної енергії за грудень 2023, підписаний між позивачем та третьою особою;
- акт фіксації показників лічильника електричної енергії за період з 01.01.2023 по 31.12.2023, підписаний між позивачем та третьою особою;
- довідка позивача від 02.12.2024 – розшифровка збитків у звітності Підприємства внаслідок невідшкодування комунальних платежів з боку Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса за 2023 рік по об`єкту, що знаходиться на балансі Комунального підприємства “ОБЛТРАНСБУД”, за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 34-а;
- рахунки за водопостачання та водовідведення за період з 01.01.2023 по 31.12.2023;
- акт фіксації показників лічильника про відшкодування витрат за спожите водопостачання та водовідведення за період з 01.01.2023 по 31.12.2023, підписаний між позивачем та третьою особою.
Окрім того, позивачем надано до суду:
- відповідь ТОВ “Твій Газзбут” від 21.08.2025 на адвокатський запит позивача, згідно з якою ТОВ “Твій Газзбут” здійснював постачання електричної енергії споживачу КП “ОБЛТРАНСБУД” у будівлю за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, буд. 34-А в період з 01.01.2023 по 31.12.2023 (на підставі договору на постачання електричної енергії № 60АВ200-184-23 від 10.01.2023), кількість електричної енергії поставленої споживачу КП “ОБЛТРАНСБУД” у будівлю за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, буд. 34-А в період з 01.01.2023 по 31.12.2023 становить 94 744,000 кВт, споживачу КП “ОБЛТРАНСБУД” поставлено електричну енергію у будівлю за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, буд. 34-А в період з 01.01.2023 по 31.12.2023 на суму 517 484,98 ( в т.ч. ПДВ ) грн., споживачем КП “ОБЛТРАНСБУД” в повному обсязі сплачено поставлену електричну енергію у будівлю за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, буд. 34-А в період з 01.01.2023 по 31.12.2023 на суму 517 484,98 ( в т.ч. ПДВ ) грн., заборгованість станом на 22.08.2025 року у КП “ОБЛТРАНСБУД” відсутня;
- відповідь ТОВ “Інфоксводоканал” від 27.08.2025 №3595-04/7831 на адвокатський запит позивача, згідно з якою за адресою: вул. Маразліївська,34-А в м.Одесі укладений договір про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення від 19.07.2024 №41711, раніше договір від 30.08.2017 №01793/3, особовий рахунок № НОМЕР_1 відкрито на КП “ОБЛТРАНСБУД”. Розрахунки проводяться на підставі показників комерційного вузла обліку, нараховуються послуги: водопостачання, водовідведення, абонентського обслуговування, обслуговування та заміна комерційного вузла обліку, водовідведення зливових стоків, понадлімітне водовідведення;
- додані до відповіді ТОВ “Інфоксводоканал” від 27.08.2025 №3595-04/7831 довідки про розрахунки та історію заборгованості;
- відповідь ТОВ “ДТЕК Одеські електромережі” №21/634 від 04.09.2025 на адвокатський запит позивача, згідно з якою загальний обсяг електричної енергії розподілено АТ “ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ” споживачу КП “ОБЛТРАНСБУД” у будівлю за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, буд. 34-А в період з 01.01.2023 по 31.12.2023 склав 94 744 кВт*год. Відповідно до затверджених тарифів вартість послуг з розподілу електричної енергії з січня 2023р. по травень 2023р. - 1 136,56 грн./мВт*год; з червня 2023р. по грудень 2023р. -1 665,01 грн./мВт*год. Також у листі надано інформацію про платежі КП “ОБЛТРАНСБУД”, які здійснювалися для оплати послуг з розподілу електричної енергії за період з 01.01.2023 по 31.12.2023, на загальну суму 148 068,28 грн.;
- відповідь ТОВ “ДТЕК Одеські електромережі” №21/680 від 17.09.2025 на адвокатський запит позивача, згідно послуги з розподілу електричної енергії обсягом 94 744 кВт*год., які були надані КП “ОБЛТРАНСБУД” за період з 01.01.2023 р. по 31.12.2023р. були сплачені повністю у сумі 151 474,10 грн. в період з 01.01.2023р. по 03.01.2024 р.
Наведені докази в сукупності свідчать про те, що за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_2 споживалися комунальні послуги, а які були оплачені позивачем. 
З силу укладеного між сторонам договору, наведено викликало потребу в підписанні договорів на відшкодування витрат за спожите водопостачання та водовідведення та відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії / перетікання реактивної енергії.
Третя особа та позивач виконали свій обов`язок, підписали відповідні договори про відшкодування комунальних послуг за 2023 та направили їх для узгодження та підписання відповідачеві, однак останній не надав жодної мотивованої відповіді щодо (не)можливості підписання таких договорів та фактично ухилився від їх підписання та відшкодування витрат за спожиті та оплачені позивачем комунальні послуги.
Як свідчать наявні матеріали справи, позивач здійснив за власний рахунок оплату комунальних послуг, спожитих третьою особою, отриманих у 2023 на суму 849 077,41 грн.
Судова колегія зауважує, що ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду справи відповідач не заперечував ані щодо обсягу спожитих комунальних послуг, ані щодо їх вартості.
Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що у даному випадку відповідач безпідставно, за рахунок позивача, набув майно (грошові кошти) у розмірі 849 077,41 грн, які в порядку ст. 1212 ЦК України мають бути повернуті КП “Облтрансбуд”.
При цьому, судова колегія вважає саме такий спосіб захисту порушених прав та інтересів позивача належним та ефективним та не погоджується із висновками місцевого господарського суду щодо необхідності звернення позивача із позовними вимогами про визнання укладеними договорів на відшкодування комунальних послуг, з огляду на таке. 
Згідно з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, наведених у постанові від 27.08.2019 по справі № 922/2743/18 оскільки свобода договору є загальною засадою цивільного законодавства, ніхто не може бути зобов`язаний укласти договір без законодавчо встановлених підстав для цього.
Відповідно до висновків Верховного Суду щодо застосування статті 187 Господарського кодексу України, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 травня 2018 року у справі № 61/341, переддоговірним є спір, який виникає у разі, якщо сторона ухиляється або відмовляється від укладення договору в цілому або не погоджує окремі його умови. При цьому, передати переддоговірний спір на вирішення суду можливо лише тоді, коли хоча б одна із сторін є зобов`язаною його укласти через пряму вказівку закону, або на підставі обов`язкового для виконання акта планування. В інших випадках спір про укладення договору чи з умов договору може бути розглянутий господарським судом тільки за взаємною згодою сторін або якщо сторони зв`язані зобов`язанням укласти договір на підставі існуючого між ними попереднього договору. 
Суд вправі задовольнити позов про зобов`язання укласти договір лише у разі, якщо встановить наявність правовідносин, зважаючи на які, сторони зобов`язані укласти договір, але одна зі сторін ухилилася від цього. При цьому, має бути доведено і наявність прямого законодавчого обов`язку відповідача щодо укладення договору з позивачем.
У даному випадку, правовідносини між сторонами та третьою особою виникли не через пряму вказівку закону та не на підставі обов`язкового для виконання акту планування (в тому числі державного замовлення), який видано компетентним органом. Жодним законодавчим актом не визначено обов`язку для відповідача укладати договори на відшкодування комунальних послуг з позивачем. 
Відтак, колегія суддів вважає, що звернення позивача до суду з позовом про визнання укладеними договорів на відшкодування комунальних послуг, як на то послався місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні, не є ефективним способом захисту порушених прав та інтересів позивача, та в подальшому спричинило б потребу для повторного звернення позивача до суду із вимогами про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги. 
Не є, на переконання колегії суддів, належним та ефективним обраний позивачем спосіб захисту у вигляді стягнення з відповідача збитків. 
Так, пунктом 8 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що одним зі способів захисту порушеного права є відшкодування збитків. 
Статтею 224 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. 
За приписами статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. Законом щодо окремих видів господарських зобов`язань може бути встановлено обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків. Виходячи з конкретних обставин, суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ціни на день винесення рішення суду.
Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати. 
Відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. 
Збитками є: 
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). яка вважається загальною або універсальною в силу правил статті 22 ЦК України.
Відтак, заявлені позивачем до стягнення з відповідача грошові кошти, які складаються із здійсненних позивачем оплат спожитих третьою особою комунальних послуг не можуть вважатись збитками у розумінні наведених законодавчих приписів. 
В той же час, частинами першою, другою статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17).
З огляду на встановлені і не оспорені сторонами обставини отримання третьою особою комунальних послуг, відшкодування яких позивачеві мало здійснюватися відповідачем на підставі договорів, які укладені не були, колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах у відповідача виникли кондикційні зобов`язання щодо відшкодування позивачеві витрат на сплату комунальних послуг, регулювання яких здійснюється на підставі приписів ст.1212 ЦК України.
Згідно з статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. 
По справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, оскаржуване рішення скасуванню із прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції здійснено у відповідності до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу задовольнити. 
2. Рішення Господарського суду Одеської області від 12.11.2025 по справі №916/1359/25 – скасувати. 
3. Позов задовольнити.
4. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса на користь Комунального підприємства “Облтрансбуд” 849 077,41 грн.
5. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса на користь Комунального підприємства “Облтрансбуд” витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 10 188,93 грн.
6. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса на користь Комунального підприємства “Облтрансбуд” витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 15 282 грн.
7. Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням необхідних реквізитів. 
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено та підписано 23.02.2026.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Принцевська Н.М.

Суддя Філінюк І.Г.