КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/4902/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 754/15580/24

13 лютого 2026року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.
суддів - Оніщука М.І.
- Шебуєвої В.А 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1  на додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 вересня2025 року, ухвалене під головуванням судді Зотько Т.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди внаслідок пошкодження майна, -
в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року   ОСОБА_3 звернувся до Деснянського районного суду м. Києваз позовом до  ОСОБА_2 про відшкодування шкоди внаслідок пошкодження майна.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 вересня 2025 року позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди внаслідок пошкодження майна залишено без задоволення.
16 вересня 2025 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Синчанський С. О. подав до Деснянського районного суду м. Києва заяву про ухвалення додаткового рішення. 
В обгрунтування заявлених вимог зазначав, що 24.01.2025 представником відповідача у даній справі адвокатом Синчанським Станіславом Олександровичем було подано відзив на позовну заяву у якому було заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які Відповідач поніс і які очікує понести у зв?язку із розглядом позовної заяви, докази понесення яких будуть подані суду протягом п?яти днів після ухвалення судом остаточного рішення у справі, у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Вказує на те, що у зв`язку з розглядом справи відповідач поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 35 000,00 грн.
З огляду на вище викладене просив суд стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35 000,00 грн. 
Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Синчанського С.О. про відшкодування судових витрат понесених на правову допомогу задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35 000,00 гривень.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 25 листопада 2025 року позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви відмовити у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що додаткове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на недотримання представником відповідача процесуального строку на подання доказів на підтвердження понесення відповідачем витрат на правову допомогу.
Вказує на те, що судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги представником відповідача разом з заявою від 16.09.2025 надано суду, зокрема, копію договору про надання правової допомоги №2021/2025 від 20.01.2025, копію додаткової угоди № 01 до договору про надання правової допомоги № 2021/2025 від 20.01.2025, копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 14 від 20.01.2025.
Звертає увагу колегії суддів, що вказані документи, датовані 20.01.2025, а відтак, могли і повинні були бути подані представником відповідача до суду до закінчення судових дебатів, оскільки на той момент беззаперечно існували. Однак вони були долучені стороною відповідача лише з заявою від 16.09.2025, тобто вже після ухвалення основного рішення у справі.
Вказує на те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного додаткового рішення не надано оцінки співмірності заявленого стороною відповідача розміру зі складністю справи, не перевірено, які види правової допомоги, з заявлених у заяві, були необхідними, не з`ясовано об`єму наданої правової допомоги та обсягу витраченого адвокатом часу. Жодних висновків з зазначених питань оскаржуване рішення не містить.
23 січня 2026 року до Київського апеляційного суду від представника відповідача адвоката Синчанського С.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому представник зазначав, що остаточний розрахунок між адвокатом та представником відбувся 12 вересня 2025 року після проголошення рішення суду. 
Звертає увагу на те, що розмір витрат на правничу допомогу є співмірним, підтвердженим та відповідає критеріям судової практики. 
Вказує на те, що позивачем та його представником заперечень на заяву про відшкодування витрат чи клопотання про зменшення розміру таких витрат на адресу суду не подавали. 
З огляду на вище викладене просив суд залишити додаткове рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 20.01.2025 року між адвокатом Синчанським Станіславом Олександровичем та ОСОБА_2 було укладено договір № 2001/2025 про надання правничої допомоги, 
Відповідно до п. 1.1 сторони погодили, що предметом даного договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані зі захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів. 
Згідно п. 4.2 сторони погодили, що гонорар адвоката та порядок обчислення гонорару погоджується за взаємною угодою сторін та оформлюється додатковою угодою до цього договору. 
20 січня 2025 року між адвокатом Синчанським Станіславом Олександровичем та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 01 до договору № 2001/2025 про надання правничої (правової) допомоги від 20.01.2025 відповідно до якої сторони погодили фіксований розмірі гонорару адвоката, який становить 35 000,00 грн. 
Сторони погодили, що порядок оплати гонорару відбувається в два етапу. 
12 вересня 2025 року між адвокатом Синчанським Станіславом Олександровичем та ОСОБА_2 було підписано акт № 01 приймання- передачі наданої правової допомоги відповідно до якого адвокатом було надано наступні послуги: вивчення наданих клієнтом матеріалів справи № 754/15580/24; надання клієнту правової консультації з приводу спірних правовідносин та норм чинного законодавства України які підлягають застосуванню відносно заявлених позовних вимог у цивільній справі № 754/15580/24; підготовка відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди внаслідок пошкодження майна; участь адвоката у судових засіданнях Деснянського районного суду міста Києва у справі № 754/15580/24, зокрема 04.02.2025, 10.03.2025, 07.05.2025, 25.06.2025, 04.09.2025. Загальна вартість послуг складає 35 000,00 грн. 
Задовольняючи заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем та його представником - адвокатом Чернишовим К.О. заперечень щодо поданої представником відповідача - адвокатом Синчанським С.О. заяви про відшкодування судових витрат понесених на правову допомогу чи клопотання про зменшення розміру таких витрат, на адресу суду подано не було. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги представником відповідача надано суду копію Договору про надання правової допомоги №2021/2025 від 20.01.2025 року (доданого до заяви про відшкодування витрат, пов`язаних з правовою допомогою від 16.09.2025); Копію Додаткової угоди №01 до Договору про надання правової допомоги №2021/2025 від 20.01.2025 року; Акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 12.09.2025 та копії квитанцій до прибуткового касового ордеру №14 від 20.01.2025 та №63 від 12.09.2025. Також суд першої інстанції врахував правові висновки, викладені у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, а саме: витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).З огляду на зазначене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судові витрати понесені на правову допомогу в розмірі 35 000,00 грн.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Враховуючи складність справи, час, витрачений адвокатами на виконання робіт з надання правової допомоги відповідачу у даній справі, з урахуванням відсутності зі сторони позивача клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає правильним висновки суду першої інстанції про задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.
Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції не звернув увагу на недотримання представником відповідача процесуального строку на подання доказів на підтвердження понесення відповідачем витрат на правову допомогу, колегія суддів відхиляє, оскільки вступна та резолютивна частина рішення Деснянського районного суду м. Києва була проголошена 11 вересня 2025 року. З заявою про ухвалення додаткового рішення представник відповідача звернувся до суду першої інстанції 16 вересня 2025 року, тобто протягом п`яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення. 
Окрім того, як вбачається з матеріалів справи звертаючись до суду першої інстанції з відзивом на позовну заяву представник відповідача зазначав, попередній орієнтовний розмір витрат, які очікує понести відповідач у зв`язку з розглядом даної справи. До зазначеного відзиву представник відповідача долучив докази направлення копії відзиву відповідачу. 
Доводи апеляційної скарги відносно того, що долучені до заяви про ухвалення додаткового рішення документи, датовані 20.01.2025, а відтак, могли і повинні були бути подані представником відповідача до суду до закінчення судових дебатів, оскільки на той момент беззаперечно існували. Однак вони були долучені стороною відповідача лише з заявою від 16.09.2025, тобто вже після ухвалення основного рішення у справі, колегія суддів не приймає, оскільки у відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що остаточну суму витрат на професійну правничу допомогу та документи на їх підтвердження відповідачем будуть надані до суду за результатами розгляду даної справи. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції.
Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача.
Керуючись ст. ст. 133,137,141, 270, 367, 374,375, 381-384 ЦПК України, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: