ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 753/27087/25
провадження № 2-а/753/13/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2026 року Дарницький районний суд міста Києва у складі головуючого судді Заставенко М.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності із закриття справи неправомірною та про закриття справи про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:
17.12.2025 позивач ОСОБА_2 , в особі представника Ільницького О.О., звернувся в Дарницький районний суд м. Києва із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просив визнати неправомірною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 із закриття справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 про не проходження або нез`явлення для проходження медичного огляду військово-лікарської комісії; справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 про не проходження або нез`явлення для проходження медичного огляду військово-лікарської комісії закрити за закінченням строків накладення адміністративного стягнення; стягнути з відповідача судовий збір та надати до суду звіт виконання судового рішення.
В обґрунтування позову зазначено, що із електронного військово-облікового документу ОСОБА_2 № 130620231320515300062 від 19.09.2025 позивач з 08.09.2025 перебуває у розшуку органами Національної поліції за зверненням ймовірно ІНФОРМАЦІЯ_2 у звязку з тим, що ОСОБА_2 начеб то не пройшов (відмовився від проходження) ВЛК. 21.11.2025 цінним листом із описом вкладення № 0312700145664 позивач через свого представника звернувся до відповідача із клопотанням № 01-20/11 від 20.11.2025 про закриття справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП. Дане клопотання відповідачем отримано 22.11.2025. Станом на день подання позову клопотання позивача не розглянуте, справу про адміністративне правопорушення не закрито, вжиті заходи забезпечення провадження, зокрема із розшуку, затримання та доставлення, не скасовані, чим порушені права позивача. За порушення обов`язку, встановленого п. 2 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 21.03.2024 в редакції Закону України від 12.02.2025 за № 4235-ІХ, щодо проходження до 05.06.2025 повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше ніж протягом трьох місяців з дня його виявлення, тобто не пізніше 06.09.2025. Таким чином, станом на 08.09.2025 строки притягнення позивача до адміністративної відповідальності за не виконання обов`язку щодо не проходження медичного огляду військово-лікарської комісії до 05.06.2025 за ст. 210, 210-1 КУпАП, закінчилися. Отже, начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 зобов`язаний був винести постанову про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача, однак у порушення закону цього не зробив, що і стало підставою для звернення з позовом до суду. Через бездіяльність відповідача порушується право позивача на свободу пересування, на особисту недоторканність, адже щодо позивача досі діють вжиті відповідачем заходи забезпечення провадження, а саме розшук, затримання та доставлення за місцем знаходження відповідача. 
Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 26.12.2025 за вищевказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження без повідомленням (виклику) сторін; витребувано з ІНФОРМАЦІЯ_1 копії матеріалів адміністративної справи відносно ОСОБА_1 за результатами розгляду якої останнього оголошено в розшук 08.09.2025 за порушення військового обліку. 
12.01.2026 представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 подав до суду відзив на позовну заяву якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Згідно наявних у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних позивач проходив медичний огляд 15.04.2005, за результатами якого він був визнаний непридатним в мирний час, обмежено придатним у воєнний час. Всупереч нормам Закону № 3621-ХІ позивач а ні до 05.06.2025, а ні станом на день звернення з позовом до суду, не звернувся до відповідача для проходження повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби, чим порушив вимоги правил військового обліку, законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. У зв`язку з цим, 08.09.2025 відповідачем, за допомогою АІТС Оберіг, було сформовано та направлено до Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві електронне звернення № Е3540420 щодо вищенаведеного порушення позивача, для подальшого затримання та доставлення позивача, як особи, що вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1КУпАП, для складання протоколу про адміністративне правопорушення, та як наслідок поява у АІТС Оберіг статусу «Розшукує ТЦК та СП: порушення військового обліку» з 08.09.2025. Виходячи з того, що розгляду справи про адміністративне правопорушення позивача не відбувалося, повідомлення про розгляд справи позивачу не надсилалось, заяви від позивача, в якій було б зазначено, що позивач не оспорює допущене порушення та згоден на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності, до відповідача не надходило, тому протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивача скаладено не було, постанова по справі про адміністративне правопорушення відповідачем не виносилась. Станом на 09.01.2026 відсутній факт відкриття адміністративної справи щодо позивача, а відтак на вказану дату і відсутнє накладення адміністративного стягнення з боку відповідача. Враховуючи відсутність протоколу про адміністративне правопорушення щодо позивача, відповідач не має юридичних підстав виносити постанову про закриття справи. 
Відповіді на відзив від позивача до суду не надходило. 
17.02.2026 представник позивача подав до суду клопотання про долучення доказів.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 .
15.04.2005 ОСОБА_2 проходив медичний огляд за результатами якого він був визнаний непридатним в мирний час, обмежено придатним у воєнний час.
08.09.2025 відповідачем було сформовано та направлено до Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві електронне звернення № Е3540420 щодо порушення позивачем правил військового обліку, законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, для подальшого його затримання та доставлення позивача, як особи, що вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1КУпАП, для складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 1-5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Так, при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа органу територіального центру комплектування та соціальної підтримки має обов`язок всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Вказане зазначено в позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеної в постанові від 18.12.2019 у справі № 158/286/17: «КУпАП не містить визначення поняття «триваюче правопорушення». Проте, як зазначено у листі Міністерства юстиції України від 02.08.2013 №6802-0-4-13/11, в теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.
Відповідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно з ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Реєстр) інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Даний Закон визначає правові та організаційні засади створення, функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, регулює відносини у сфері державної реєстрації громадян України, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави, та осіб, приписаних до призовних дільниць (далі - призовники, військовозобов`язані та резервісти).
Згідно статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» до цього Реєстру включається інформація не про будь-яке порушення правил військового обліку, а лише про притягнення до адміністративної відповідальності за статтями 210, 210-1 КУпАП, зокрема, інформація про протокол та/або постанову про адміністративне правопорушення.
Суд вважає, що реалізація відповідачем, як органом ведення вищевказаного Реєстру, своїх владних управлінських функцій щодо внесення інформації до цього Реєстру відносно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, яка може бути пов`язана із притягненням цих осіб до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку або інших вимог законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, не свідчить про те, що такі дії вчиняються відповідачем в рамках справи про притягнення до адміністративної відповідальності.
Внесення ТЦК та СП до Реєстру відомостей про притягнення до адміністративної відповідальності за статтями 210, 210-1 перш за все направлено на виконання обов`язку, передбаченого Законом України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» для органів ведення вищевказаного реєстру.
Жодна норма Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачає того, що внесення певної інформації до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів є або підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку або інших вимог законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Внесення відповідачем до вказаного реєстру інформації щодо порушення позивачем правил військового обліку не є складовою частиною процедури притягнення до адміністративної відповідальності статтями 210, 210-1 КУпАП, а є виконанням відповідачем свого обв`язку згідно Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» по веденню цього Реєстру та актуалізації його бази даних.
Як вбачається з позовної заяви, позивач фактично оскаржує дії відповідача по внесенню до Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про порушення позивачем правил військового обліку. 
Разом з тим, судом встановлено, що справа про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у провадженні ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутня, відносно позивача не складався протокол та/або постанова про адміністративне правопорушення, що підтверджується копією облікової картки ОСОБА_1 та копіями витягів з АІТС Оберіг.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Водночас, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову, що відповідає правій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 14.03.2018 у справі № 760/2846/17 та від 14.02.2018 у справі № 536/583/17.
Суд звертає увагу на те, що фактично оскаржені у даній справі дії відповідача не пов`язані із притягненням позивача до адміністративної відповідності, оскільки відсутній сам факт такого притягнення, тобто відсутні складені відносно позивача протокол та/або постанова про адміністративне правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП.
Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні вимог позову про визнання бездіяльності із закриття справи неправомірною та про закриття справи про адміністративне правопорушенняслід відмовити як у безпідставних та необгрунтованих, оскільки щодо відповідача не порушено адміністративного провадження щодо вчинення адміністративного правопорушення за 210, 210-1 КУпАП.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати, у відповідності до ст. 139 КАС України, не підлягають розподілу.
На підставі наведеного, керуючись ст. 210-1 КУпАП України, ст.ст. 5-7, 77, 90, 139, 241-246, 286 КАС України, суд,
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності із закриття справи неправомірною та про закриття справи про адміністративне правопорушення - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М.О. Заставенко