Головуючий у суді першої інстанції: Проскурня О.І.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 759/28432/25
провадження № 33/824/1221/2026

27 лютого 2026 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Шкоріна О.І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу щодо  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 12 січня 2026 року, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 12 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Також постановою суду стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 665 грн. 60 коп. ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 12 листопада 2025 року о 04 год. 00 хв. керував автомобілем марки «VolkswagenJetta», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Drageralcotest 751», результат позитивний, 2.02% проміле, тест від 12 листопада 225 року №1627. 
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови, просив її скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначав, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Звернув увагу суду на те, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського розпочинається, коли автомобіль стоїть на автостоянці без руху, а подальші обставини не свідчать про наявність у ОСОБА_1 наміру розпочати рух транспортним засобом. Отже, керування транспортним засобом ОСОБА_1 на відео не зафіксовано, а відтак підстав стверджувати, що він є водієм транспортного засобу та керував ним в стані алкогольного сп`яніння немає.  ОСОБА_1 , посилаючись на приписи ст. 251 КУпАП, в апеляційній скарзі звертає увагу суду на важливість свідка ОСОБА_2 , який, як вбачається з відеозапису, перебував в салоні автомобіля та знаходився з самого початку перебігу подій, в наслідок яких ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Також вважав, що працівниками поліції порушено принцип безперервності відеозапису. Вказував, що судом першої інстанції не враховано той факт, що відеозапис, долучений до матеріалів адміністративної справи, в порушення вимог п.5 Розділу ІІ Інструкції № 28/32999 від 11 січня 2019 року є небезперервним та складається з окремих фрагментів. Апелянт зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення складено з істотними недоліками, що суперечать вимогам ст. 254 КУпАП. Зокрема, ОСОБА_1 наголошував, що працівниками поліції не було вручено йому другий примірник протоколу про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, пояснення та зауваження він не надавав, а права та обов`язки йому не роз`яснювались. Вказував і на те, що працівниками поліції не був складений акт про тимчасове затримання транспортного засобу та відповідно відстороненим від керування транспортним засобом він, як водій не був. 
У судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник Євсєєв В.В. підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити з підстав, викладених вище.  
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги на предмет їх обґрунтованості, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Положеннями ч.1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. За змістом п. 2.9 (а) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Проте, ОСОБА_1 вимоги вказаного пункту ПДР не дотримав. 
Вина ОСОБА_1 у порушенні п. 2.9(а) ПДР України, тобто у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння за обставин, викладених у постанові, підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №510514, чек-листом приладу «Drager alcotest 7510», що містить результати тесту 2,02% проміле та містить позначку про відмову від підпису ОСОБА_1 , актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відеозаписом, долученим до матеріалів справи, поясненнями ОСОБА_1 наданими в суді апеляційної інстанції та показами свідка ОСОБА_2 .
Адміністративний матеріал щодо ОСОБА_1 складено у відповідності до вимог чинного законодавства; наведені вище докази в своїй сукупності дають підстави для висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини справи стосовно перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля та керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. 
Так, з дослідженого судом апеляційної інстанції відео, долученого до матеріалів адміністративної справи вбачається, що ОСОБА_1 дійсно перебував за кермом заведеного автомобіля з увімкненими габаритними вогнями та фарами, а автомобіль був розміщений по центру паркувального майданчика, відповідно не був таким, що запаркований. При цьому, ОСОБА_1 після повідомлення йому працівниками поліції, про наявні ознаки алкогольного сп`яніння та в подальшому пропозицією пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або у лікаря - нарколога сам ОСОБА_1 висловив згоду, спілкуючись з працівниками поліції, як водій транспортного засобу та не висловлював жодних заперечень щодо керування ним транспортним засобом. В подальшому працівниками поліції було роз`яснено, що ОСОБА_1 в разі складання на нього протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, останньому доведеться сплатити штраф. Після чого ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, з результатами якого погодився та визнав їх вірними. Після ознайомлення ОСОБА_1 з протоколом про адміністративне правопорушення, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння та чек листом з приладу «Drager alcotest 7510», підписувати вищенаведені документи він відмовився. Отже, наведене свідчить про те, що ОСОБА_1 виступав саме водієм транспортного засобу, а тому спростовуються доводи апелянта, зазначені в апеляційній скарзі щодо заперечення факту керування ним транспортним засобом. Натомість твердження апелянта та його захисника щодо обставин, які стались в день складання протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , не узгоджуються з матеріалами справи та суперечать обставинам, встановленими судом апеляційної інстанції під час розгляду справи. 
Захисник Євсєєв В.В. в судовому засіданні стверджував, що ОСОБА_1 почав вживати алкогольні напої після зупинки транспортного засобу. Натомість, сам апелянт в апеляційній скарзі зазначав, що транспортний засіб не приводився в рух, а сам він перебував в автомобілі тому, що чекав на охоронця. Також встановлено невідповідності у показаннях свідка ОСОБА_2 , які він надав під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції. Так, свідок спочатку пояснив, що вони мали намір перемістити транспортний засіб на стоянку, у зв`язку з чим очікували охоронця, який мав здійснити перевезення автомобіля. Згодом він зазначив, що планував відвезти самого ОСОБА_1 . Водночас наприкінці допиту свідок повідомив, що вони разом вживали алкогольні напої, однак послідовного та чіткого викладення обставин події суду так і не надав, що свідчить про суперечливість його показань. При цьому його пояснення не узгоджувалися з позицією ОСОБА_1 щодо подальших обставин події в день притягнення водія до адміністративної відповідальності, а також містили внутрішні суперечності: виклад обставин був хаотичним , а на поставлені судом апеляційної інстанції питання свідок не зміг послідовно та чітко надати відповідь.
Критично оцінює суд також доводи апелянта, про те, що відеозапис з нагрудної камери працівника поліції не містить безперервної фіксації події. На долученому до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписі зафіксовано всі фактичні дані, які підтверджують подію адміністративного правопорушення. А відтак, доводи ОСОБА_1 в цій частині також є безпідставними. 
Сам по собі факт відсутності у документах підпису ОСОБА_1 не свідчить про те, що останній не погодився з результатами огляду. У поліцейських не було підстав доставляти ОСОБА_1 до медичного закладу з метою проведення огляду, оскільки останній погодився на проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, і своєї незгоди з результатами огляду не висловлював.
Відповідно до Порядку тимчасового затримання транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року, акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу складається у випадках, коли транспортний засіб створює суттєві перешкоди дорожньому руху, загрожує безпеці руху, розміщений на місцях, відведених для осіб з інвалідністю або електромобілів, а також у разі керування транспортним засобом без відповідних документів, у стані сп`яніння чи за наявності суттєвих технічних несправностей. Водночас з матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб на момент складання адміністративних матеріалів уже перебував на території паркувального майданчика, а обставин, які б створювали перешкоди дорожньому руху, працівниками поліції встановлено не було. Разом з тим суд звертає увагу, що у пункті 7 протоколу про адміністративне правопорушення міститься відмітка про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом у зв`язку з порушенням ним пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху. 
Всі інші доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на його ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення. При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст.ст.279, 280 КУпАП допущено не було, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наявних в матеріалах справи доказів апеляційний суд не вбачає. Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції про встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ґрунтуються на підставі повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи. 
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що постанова судді Святошинського районного суду Київської області від 12 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Святошинського районного суду міста Києва від 12 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її ухвалення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.І. Шкоріна