ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 753/13472/25
провадження № 2-а/753/38/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Якусика О.В., за участю секретаря судового засідання Гайової С.Г., позивача ОСОБА_1 , розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якій просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, від 05 червня 2025 року серії АВ №00006295, винесеної Державною службою України з безпеки на транспорті, відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що Державною службою України з безпеки на транспорті неправомірно винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення, згідно з якою 04 червня 2025 року на автоматичному зважувальному комплексі зафіксовано транспортний засіб DAF XF 105.460 д.н.з. НОМЕР_1 з перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР: перевищення загальної маси транспортного засобу на 7,213% (2,885 тонн), при умисно заниженому нормативному показнику 40 тонн, оскільки у постанові вказано відомості лише про тягач, однак умисно приховано відомості щодо напівпричепа-контейнеровоза. Вказана обставина на думку позивача є ключовою у цій справі, оскільки саме для контейнеровозів вагова норма становить 44 тонни, а не 40 тонн як для звичайних вантажівок, а тому за умови врахування правильного нормативного показника 44,000 тонн та зважаючи на те, що загальна вага вантажівки становила 42,885 тонни, то відношення фактично маси до вагової норми становить 97,4%, що не перевищує вагових норм.
Позивач наголошує, що (1) Укртрансбезпека не повідомляла МВС про будь-які невідповідності щодо типу причепу-контейнеровоза, а отже визнала повну відповідність з реєстраційними даними МВС щодо приналежності вказаного причепу до типу «контейнеровоз»; (2) умисно неправомірно занизила вагову норму як для звичайної вантажівки - 40 тонн, а повинна була застосувати збільшену вагову норму 44 тонн як до спеціалізованого трьохвісного контейнеровозу; (3) за умови врахування правильного нормативного показника транспортний засіб рухався без перевищення встановленої законом вагової норми; (4) під час вагового контролю Укртрансбезпека мала безперечно керуватися пунктом 22.5 ПДР, яким встановлені підвищені вагові параметри саме для автомобіля з напівпричепом контейнеровозом, а не маніпулювати правилами перевезення вантажів щодо маркування контейнера чи змінного кузова, які перевозяться на контейнеровозі; (5) надумані висловлювання Укртрансбезпеки про відсутність маркування чи фітингів немає нічого спільного із законодавчо встановленою нормою, оскільки основною причиною підвищеної вагової норми пов`язано з тим, що контейнеровоз має конструктивні особливості, що надають йому перевагу порівняно з іншими вантажними транспортними засобами в частині тиску на дорожнє покриття, що й знайшло своє відображення у вигляді законодавчого дозволу рухатись з підвищеною межею вагових параметрів; (6) згідно з висновками судів Укртрансбезпека не має жодних повноважень на проведення будь-яких аналізів наявності маркування чи фітингів, надання оцінок щодо типу транспортного засобу, а також не має в штаті експертів товарознавців, які мають право та дозвільні документи для виконання таких експертних функцій; (7) сертифікованою експертною установою підтверджено приналежність даного напівпричепу у відповідній конструкції та з наявним обладнанням до типу «контейнеровоз»; (8) при передбаченій законом можливості проведення розгляду справи за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та при наявності ймовірних спірних моментів, Укртрансбезпека повинна була провести розгляд справи за участі позивача, щоб надати йому можливість на додаткові пояснення, докази тощо, однак вона обмежилася формальним виписуванням постанови, чим порушила право на захист позивача; (9) Укртрансбезпека не застосувала передбачений пунктом 6 Інструкції № 512 обов`язок уточнити у позивача як власника вантажівки необхідні відомості щодо типу транспортного засобу, якщо мала якісь сумніви чи виявила якісь розбіжності щодо типу напівпричепу-контейнеровозу; (10) в іншій адміністративній справі апеляційним судом вирішено, що зазначений напівпричіп-контейнеровоз є спеціалізованим трьох вісним вантажним напівпричепом контейнеровозом і до нього застосовується вагова норма 44 тонни; (11) оскаржувана постанова не містить власноручного підпису уповноваженої посадової особи, яка діє від відповідача, наявність якого вимагає ч. 9 ст. 283 КУпАП, при цьому жоден галузевий нормативний акт не допускає складання постанови про накладення адміністративного стягнення в електронній формі з накладенням кваліфікованого електронного (цифрового) підпису без наявності «живого» власноручного підпису посадової особи.
Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 червня 2025 року позовну заяву передано для розгляду судді Якусику О.В.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 04 вересня 2025 року поновлено ОСОБА_1 пропущений строк на звернення з позовом до суду, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 753/713472/25 з повідомленням учасників справи, призначено розгляд справи на 09 жовтня 2025 року.
22 вересня 2025 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог.
Свої заперечення проти позову відповідач обґрунтовує тим, що (1) Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 року № 1174 (надалі - Порядок № 1174) не передбачено фіксування відомостей про напівпричіп, а в постанові фіксується саме марка, модель, державний номерний знак тягача, оскільки відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» причіп - це транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем; (2) відповідно до фото, що розміщені на сайті Укртрансбезпеки за посиланням, що вказане в постанові - в момент зважування зафіксований і тягач та приєднаний до нього напівпричіп, що також видно з інформаційної картки автоматичного пункту габаритно-вагового контролю та даних постанови транспортний засіб; (3) відповідно до оскаржуваної постанови та картки габаритно-вагового контролю зафіксовано фактичні параметри транспортно засобу, згідно формули зроблено розрахунки та встановлено перевищення нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України перевищення: перевищення загальної маси транспортного засобу на 7,213% (2.885 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон; (4) вважає помилковим та необґрунтованим твердження позивача про необхідність застосування максимально дозволеної маси навантаження у розмірі 44 тонни, оскільки ключове значення має факт здійснення позивачем перевезення контейнера (змінного кузова), а не здійснення перевезень напівпричепом (контейнеровозом). Поняття «контейнер» визначено у Митному кодексі України, однак будь-яких доказів, щодо здійснення позивачем вантажного перевезення саме контейнером, ідентифікації такого контейнера, доказів щодо придбання або використання контейнера, товарно-супровідних документів на перевезення вантажу контейнером, або сертифікатів на такий контейнер, які б могли свідчити на користь висновку про контейнерні перевезення транспортним засобом позивача, матеріали справи не містять. З огляду на це фактична маса транспортного засобу позивача повинна була бути не більше 40 тон (5) з наявних матеріалів фотофіксації правопорушення вбачається, що транспортний засіб, на якому зафіксовано перевищення вагових норм, перевозив вантаж в напівпричепах з високими бортами, які вкриті тентом; імперативного припису щодо необхідності участі особи під час розгляду справи законодавство не містить, та, крім того, обсяг інформації, яка передається посадовій особі Укртрансбезпеки, уповноваженій розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, дозволяє встановити усі обставини, необхідні для прийняття обґрунтованого рішення.
Таким чином вважає, що його дії під час ухвалення постанови є законними та такими, що відповідають вимогам статті 19 Конституції України.
05 грудня 2025 року відповідач подав додаткові пояснення, у яких вказав, що згідно п. 22.5 Правил дорожнього руху повна маса 42 або 44 тони встановлена у разі здійснення перевезення вантажу в контейнерах або в змінних кузовах. У даному випадку закінчений склад правопорушення, з огляду на конструкцію правової норми, настає з того моменту, коли особа допустила перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами. Ключовою обставиною, яка підлягає доказуванню в ході розгляду справи, є доведення факту перевезення контейнеровозом саме контейнеру, поняття якого визначено у Митному кодексі України. Контейнери, які в розумінні Порядку № 521 є обладнанням до колісного транспортного засобу, підлягають сертифікації.
Також відповідно до пункту 15 Правил перевезень вантажів у спеціальних та спеціалізованих контейнерах відправників і одержувачів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644 спеціалізовані великовантажні контейнери: рефрижераторні (ізотермічні), танки-контейнери (контейнери-цистерни), хопери-контейнери повинні відповідати вимогам міжнародного стандарту ІСО. На них повинні бути нанесені такі трафарети: - код власника і номер контейнера; - код країни, код типорозміру контейнера; - маса брутто і власна маса контейнера; - табличка про допущення контейнера до експлуатації за умовами безпеки згідно з ГОСТ-25588-83; - табличка про допущення перевезення вантажів за митними печатками та пломбами згідно з ГОСТ-25588-83; - дата чергового планового ремонту.
Враховуючи зазначене, відповідач вважає доведеною обставину, що позивач не використовував під час перевезення транспортного обладнання під назвою «контейнер», а з наявних матеріалів фотофіксації правопорушення видно, що транспортний засіб, на якому зафіксовано перевищення вагових норм, перевозив вантаж в напівпричепах з високими бортами, які вкриті тентом. Тобто перевезення здійснювалося бортовим рухомим складом та без застосування універсального контейнера, а тому воно не є контейнерним перевезенням, що у свою чергу виключає можливість перевезення вантажу вагою понад 40 т - до 44 т.
Відповідач наголошує, що зміна функціонального призначення контейнеровоза не надає позивачу можливості збільшити норматив навантаження транспортного засобу. Позивачем на контейнеровоз встановлено кузов із переобладнаних контейнерів (зрізано їх верхню частину) з метою збільшення ваги перевезення вантажу.
Крім цього, позивач не надав технічний паспорт на контейнер К60, що позбавляє можливості перевірити ким виданий технічний паспорт та технічні умови контейнеру, його ідентифікацію, серійні номери та назву контейнеру тощо.
19 січня 2026 року позивач подав додаткові докази та пояснення, зазначивши, що напівпричіп KOEGEL SNCO д.н.з. НОМЕР_2 є спеціалізованим трьохвісним напівпричепом-контейнеровозом, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та було встановлено державними експертами МВС під час його реєстрації. Саме у зв`язці з трьохвісним тягачем цей транспортний склад відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху підпадає під підвищену вагову норму 44 тонни, а не 40 тонн, як протиправно застосувала Укртрансбезпека.
Позивач надав до суду договір купівлі-продажу контейнера К-60 та заводську технічну документацію на контейнер, зазначивши, що це є додатковим підтвердженням того, що об`єктом перевезення був заводський контейнер, а не умовний вантаж у кузові чи будь-яка інша довільно визначена конструкція. Контейнер К-60 має визначені виробником конструктивні характеристики, габаритні розміри, власну масу та фітингові елементи, що повністю узгоджується з визначенням контейнера як транспортного обладнання, призначеного для перевезення вантажу, наведеним у позовній заяві .
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти них та оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 належить напівпричіп KOEGEL SNCO, д.н.з. НОМЕР_4 , спеціалізований напівпричіп н/пр.-контейнеровоз переобл. в 2023 змінена конструкція для перевезення контейнерів (одного - типу 1А).
Відповідно до товарно - транспортної накладної № Р1828 від 04 червня 2025 року водій ОСОБА_2 перевозив автомобілем DAF XF105 д.н.з. НОМЕР_5 , напівпричіп д.н.з. НОМЕР_4 , що належить ФОП ОСОБА_1 , вантаж - 27 (біг-беги), масою брутто 27,6 т, пункт завантаження смт. Смига, вул. Миру, 1.
Згідно з постановою про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 05 червня 2025 серія АВ №00006295, 04 червня 2025 року о 19 год. 32 хв. за адресою Н-25, км 207 + 225 Рівненська обл., автоматичним пунктом фіксації зафіксовано транспортний засіб DAF XF105,460 д.н.з. НОМЕР_6 , ОСОБА_1 допустив рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 7,213% (2,885 тонн), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, відповідальність за що передбачено ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 8 500 грн.
Як слідує з фотозображення транспортного засобу, здійсненого в автоматичному режимі в момент вчинення правопорушення, яке долучене до матеріалів справи, 04 червня 2025 року о 19 год. 32 хв. на ділянці дороги Н-25, км 207 + 225 Рівненська обл., зафіксовано проїзд транспортного засобу DAF XF 105.460 з напівпричепом.
Частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.
Згідно з пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі - Правила № 30), рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.
В силу вимог пункту 3, абзацу четвертого пункту 4 Правил № 30 транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Так, відповідно до підпункту б) пункту 22.5 Правил дорожнього руху рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують фактичної маси:
- трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом - 40 тон для доріг державного значення;
- трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра - 44 тони для доріг державного значення.
Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами "б" та "в" цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.
Відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами регламентована ст. 132-1 КУпАП.
Відповідно до ч. 2 ст. 132-1 КУпАП перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно.
Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначено Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1174 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 червня 2021 року № 623).
Відповідно до п. 12 Порядку автоматичний пункт може забезпечувати: вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; вимірювання загальної маси транспортного засобу; визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу; вимірювання габаритів транспортного засобу; фіксацію та розпізнавання державних номерних знаків транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знаку транспортного засобу); фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційної телекомунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування; автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-телекомунікаційної системи.
Інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційної телекомунікаційної системи у вигляді метаданих (п. 14 Порядку № 1174).
Згідно з п. 15 Порядку метадані повинні містити дані про: засоби вимірювальної техніки - назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, найменування виробника, рік виготовлення, метрологічні характеристики, найменування власника засобу вимірювальної техніки, документи про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки); місце фіксації (кілометр + метр, географічні координати); найменування автомобільної дороги загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), категорію транспортного засобу, тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 "Автомобільні дороги. Визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку", повну масу транспортного засобу, ширину, висоту, довжину, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на вісі); фотографії транспортного засобу - фронтальна, фотографія державного номерного знака транспортного засобу, фотографія державного номерного знака причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), оглядова фотографія із зображенням розпізнаного державного номерного знака; відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт (за наявності).
Згідно з п. 17 Порядку у постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги.
Зміст оскаржуваної постанови свідчить, що у графі «зафіксовано транспортний засіб» має бути серед іншого відображено марку, модель, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (в разі використання такого) повна маса транспортного засобу, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу, із зазначенням номеру вісі, фактичного навантаження на вісь, сумарного фактичного навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на вісі, виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги.
З огляду на встановлення п. 22.5 Правил дорожнього руху різного значення нормативів параметрів допустимої загальної маси та допустимого навантаження на осі для контейнеровозів та для інших транспортних засобів та їх составів, зазначення в постанові по справі про адміністративне правопорушення повних даних щодо складу транспортного засобу, рух якого зафіксовано із перевищенням встановлених нормативів, у тому числі щодо марки, моделі та державного номерного знаку як тягачу, так і напіпричепу-контейнеровоза, є визначальним для висновку про наявність чи відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.
Як зазначалося вище, позивач наполягає на тому, що допустимою фактичною масою транспортного засобу є 44 тони і такі доводи позивача ґрунтуються на тому, що перевезення вантажів здійснювалося комбінованим транспортним засобом, який складався з трьохвісного автомобіля (тягача) DAF XF 105.460 з трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом), що здійснює перевезення одного контейнера, на підтвердження чого надав відповідні свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
Водночас вказані відомості у оскаржуваній постанові не відображені, а відповідач не врахував факту проїзду транспортного засобу DAF XF 105.460 з напівпричепом та контейнером, що вбачається з даних фотофіксації правопорушення.
Відповідно до абзацу четвертого розділу І «Терміни та поняття» Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 (далі - Правила перевезення) вантажний контейнер - одиниця транспортного обладнання багаторазового використання, призначена для перевезення та короткочасного зберігання вантажів без проміжних перевантажень, зручна для механізованого навантаження та розвантаження, завантаження та вивантаження (внутрішній об`єм дорівнює 1 куб.м і більше).
Пунктами 17.4, 17.5 Правил перевезення встановлені вимоги щодо маркування універсальних та спеціальних контейнерів, які належать перевізникам або ж власникам вантажу.
Так, універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м; місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера. Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера (пункт 17.4 Правил перевезення).
Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м) (пункт 17.5 Правил перевезення).
Згідно з п. 17.6. Правил перевезення, для перевезення контейнерів перевізник повинен надавати автомобілі (автопоїзди) із бортовими платформами або спеціалізований рухомий склад (низькорамні напівпричепи - контейнеровози, автомобілі із вантажопіднімальними пристроями тощо).
Матеріали фотофіксації події свідчать, що перевезення вантажу здійснювалося тягачем DAF XF 105.460 д.н.з. НОМЕР_6 , та напівпричепом KOEGEL SNCO, д.н.з. НОМЕР_4 , спеціалізований напівпричіп н/пр.-контейнеровоз переобл. в 2023 змінена конструкція для перевезення контейнерів (одного - типу 1А).
Крім того, згідно з протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу від 24 жовтня 2024 року № 00967-02147-24, чинного до 24 жовтня 2025 року, вказаний транспортний засіб є контейнеровоз переобл. в 2023 змінена конструкція для перевезення контейнерів (одного - типу 1А).
Позивач також надав технічний паспорт на контейнер К60.
Отже, матеріали справи, у тому числі фотознімки свідчать, що у спірному випадку здійснювалися саме контейнерні перевезення відповідним транспортним засобом - контейнеровозом.
Суд вважає, що можливе недотримання власником вантажу або ж перевізником вимог щодо маркування контейнеру, вимог щодо виду вантажу або ж способу його розміщення у контейнері, як і ненадання договору про перевезення вантажу у контейнері, не змінює призначення та технічних характеристик одиниці транспортного обладнання, яка розміщена на спеціалізованому напівпричепі-контейнеровозі, для цілей її ідентифікації як вантажного контейнера у розумінні абзацу четвертого розділу І «Терміни та поняття» Правил перевезення та для цілей застосування положень пункту 22.5 Правил дорожнього руху.
Суд також зауважує, що фотознімки фіксації підтверджують, що контейнер містить відповідні позначення та маркування. До того ж, оскаржуваною постановою позивача було притягнуто до відповідальності саме за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами, а не за порушення правил маркування контейнерів.
Матеріали справи не містять відомостей про звернення відповідача із запитами про уточнення необхідних відомостей для прийняття рішення у справі шляхом отримання інформації відповідно до законодавства, а тому суд вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена передчасно, без з`ясування всіх необхідних обставин справи.
Щодо посилань відповідача на те, що зміна функціонального призначення контейнеровозу не надає позивачу можливості збільшити норматив навантаження транспортного засобу та що позивачем на контейнеровоз встановлено кузов із переобладнаних контейнерів (зрізано їх верхню частину) з метою збільшення ваги перевезення вантажу, суд зазначає таке.
Відповідно до Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21 листопада 2000 року № 644 контейнери бувають різних типів такі як:
- контейнер відкритого типу - контейнер, що не має даху або, в тому числі, бокових, торцевих стінок;
- контейнер закритого типу - контейнер, що має жорсткий дах в тому числі дах, що відкривається але закритий під час перевезення, жорсткі бічні стінки, жорсткі торцеві стінки і настил основи;
- контейнер з укриттям - контейнер відкритого типу, що має знімне укриття для захисту вантажу.
Згідно з технічним паспортом на контейнер К60, він є «контейнер металевий відкритий (з тентом) для перевезення різноманітного вантажу». З фотофіксації події вбачається також, що на контейнеровозі закріплено контейнер відкритого типу, що має знімне укриття для захисту вантажу. 
За таких обставин відповідач при прийнятті спірної постанови неправильно визначив тип автомобіля при проведенні розрахунку відсоткового перевищення загальної маси транспортного засобу, взявши допустиму вагу не контейнеровоза 44 тони, а вантажного тягача 40 тон, та, як наслідок, здійснив розрахунки перевищення загальної маси транспортного засобу, які не відповідають фактичним обставинам справи.
Посилання відповідача на порушення позивачем вимог щодо експлуатації та маркування контейнерів суд вважає необґрунтованим, оскільки це не впливає на спірні правовідносини, у яких не вирішується питання відповідальності позивача за таке порушення. Окрім того, суд зауважує, що пункт 22.5 ПДР встановлює відповідні вагові обмеження щодо контейнеровозів, якими здійснюється перевезення не лише контейнерів, а й змінних кузовів. У даній справі не перевіряється правомірність реєстрації згаданого напівпричепу як контейнеровоза, а так само не вирішується питання притягнення позивача до відповідальності за використання напівпричепу не для перевезення контейнерів.
Таким чином, зважаючи на тип напівпричепу - контейнеровоз, відповідач не довів жодними достовірними доказами факту здійснення перевезення позивачем не контейнеру, а іншого вантажу. Зважаючи на це, суд наголошує, що виміряні вагові параметри транспортного засобу з урахуванням похибки відповідали дозволеним ваговим параметрам та не перевищували мінімального порогу у 5% для цілей застосування санкції частини другої статті 132-1 КУпАП.
Таким чином, ухвалюючи оскаржувану постанову відповідач неправильно встановив параметри транспортного засобу позивача, застосувавши до нього обмеження, які не підлягали застосуванню. У зв`язку із цим висновок відповідача про наявність підстав для притягнення позивача до відповідальності за частиною другою статті 132-1 КУпАП є неправомірним.
Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
За правилами ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
В силу ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Водночас згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.
Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
З огляду на викладене, відповідач не довів правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом скасування постанови від 05 червня 2025 року серії АВ №00006295 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП із закриттям справи про адміністративне правопорушення.
Керуючись статтями 2, 6, 77, 242-244, 246, 255, 257, 268 КАС України, суд

УХВАЛИВ :
Позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.
Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, від 05 червня 2025 року серії АВ №00006295, винесеної Державною службою України з безпеки на транспорті, відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 17 лютого 2026 року.

Суддя           Олександр ЯКУСИК