Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
31 березня 2026 року справа №520/10212/25 

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої Ольги Вікторівни, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «СОКІЛ» 
до Одеської митниці Державної митної служби України
про визнання протиправними та скасування рішень, карток відмови,
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «СОКІЛ» (далі по тексту – позивач) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Одеської митниці Державної митної служби України (далі по тексту – відповідач), в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 13.03.2025 №UA500500/2025/000136/1, прийняте відповідачем; 
- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 13.03.2025 №UA500500/2025/000219, прийняту відповідачем; 
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 07.04.2025 №UA500500/2025/000177/1, прийняте відповідачем; 
- визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 07.04.2025 № UA500500/2025/000288, прийняту відповідачем.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що прийняті рішення про коригування митної вартості товарів від 13.03.2025 №UA500500/2025/000136/1, від 07.04.2025 №UA500500/2025/000177/1, та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 13.03.2025 №UA500500/2025/000219, від 07.04.2025 № UA500500/2025/000288 є протиправними, оскільки позивачем надано всі необхідні та достатні документи, передбачені статтею 53 Митного кодексу України, які дають можливість відповідачу визначити митну вартість задекларованого товару за основним методом - за ціною контракту щодо товару, який ввозиться на митну територію України, з огляду на що звернувся до суду з даним позовом.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Ніколаєвій Ользі Вікторівні.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідач 15.05.2025 через систему "Електронний суд" надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому заперечуючи проти позову, просить відмовити у його задоволенні, вказуючи, що відповідач діяв в межах чинного законодавства України.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2025 судом заяву відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у справі №520/10212/25 - залишено без задоволення.
Позивачем 19.05.2025 через систему "Електронний суд" подано відповідь на відзив, де викладено його пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення.
Розглянувши усі надані сторонами документи, у тому числі ті, які надійшли до суду через систему "Електронний суд" та наявні у комп`ютерній програмі "Діловодство спеціалізованого суду" з моменту звернення позивачем до суду з цією позовною заявою, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.
Судом з матеріалів справи встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «СОКІЛ» зареєстровано як суб`єкт господарювання в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 11.11.2014 (індивідуальний номер: 39486680). Основний вид діяльності за КВЕД: 46.75 Оптова торгівля хімічними продуктами.
З матеріалів справи судом встановлено, що від 04.02.2019 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТОРГОВИЙ ДІМ «СОКІЛ» (Україна, покупець) (далі – «позивач», «ТОВ «ТД «СОКІЛ») та Peters & Burg Kft (Угорщина, продавець) укладений контракт № С-4 купівлі – продажу товару (далі – «контракт»).
Згідно п.3.1 контракту № С-4 купівлі – продажу товару від 04.02.2019 року передбачено, що у кожному випадку умови поставки указуються в інвойсі.
Відповідно додаткової угоди № 5 від 18.12.2020р. до контракту № С-4 купівлі – продажу товару від 04.02.2019 року передбачено, що Розділ 4 п.4.2 викладено в наступній редакції: «сума контракту визначається згідно Специфікацій (Додатків) до Контракту, що є невід`ємною частиною Контракту.
Відповідно додаткової угоди № 7 від 31.12.2022р. до контракту № С-4 купівлі – продажу товару від 04.02.2019 року передбачено, що Розділ 3, п.3.5 викладено у наступній редакції: відправником товару може виступати: Hexa-Coop (2700 Cegled, Kulso-Jasberenyi u.3, Hungary), Yangzhou Chemical Import & Export Co., Ltd (18 west Wenchang Road. Yangzhou, China 225002).
Відправником Товару за Контрактом також можуть бути інші довірені особи. В такому разі дані про таких відправників мають бути зазначені в супровідних документах (інвойсах, пакувальних листах, СМР, морських коносаментах, тощо).
Відповідно додаткової угоди № 15 від 03.02.2025р. до контракту № С-4 купівлі – продажу товару від 04.02.2019 року передбачено, що Розділ 3, п.3.6 викладено в наступній редакції: покупець при необхідності через економічну доцільність реалізації на внутрішньому ринку може розміщувати і переміщати Товар, який знаходиться у режимі митного складу: ТОВ «Склад М» (юр. адреса: 61123, м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, буд.40Д, кв.62), та зазначено відповідні адреси складів.
Продавець надіслав на адресу покупця прайс – лист від 01.11.2024 року, згідно якого фірма Peters & Burg Kft пропонує до поставки протягом 2024-2025 року наступні препарати: гербіцид Ефірон, КЕ (20л), 2,78 дол. США за л/1, вказані ціни діють на умовах поставки FOB – Шанхай, гербіцид Ефірон, КЕ (5л), 3,01 дол. США за л/1, вказані ціни діють на умовах поставки FOB – Шанхай.
Тобто, судом встановлено, що поставка здійснюється щодо двох партій товару.
На виконання контракту № С-4 купівлі – продажу товару від 04.02.2019 року сторонами підписано додаток № 48 від 01.11.2024 року «Специфікація» згідно якого виходить, що загальна кількість до поставки Товару складає: гербіцид Ефірон, КЕ, 2,78 дол. США за л/1, кількість товару 22 000, загальна вартість у дол. США 61 160,00, : гербіцид Ефірон, КЕ (5л), 3,01 дол. США за л/1, кількість товару 17 000, загальна вартість у дол. США 51 170,00 та продавцем було виставлено ТОВ «ТД «СОКІЛ» інвойс № PET8-SZ-1180067 від 27.12.2024 року, інвойс № PET8-SZ-1180103 від 21.01.2025 року.
У вказаних інвойсах визначено строк оплати за товар та умови поставки FOB – Shanghai. На виконання вказаного контракту на митну територію України через поручні судна на адресу в названому порту відвантаження ТОВ «ТД «СОКІЛ» було здійснено поставки товару.
Суд встановив, що факт відвантаження продавцем товару покупцю на виконання додатку № 48 від 01.11.2024 року «Специфікація» до контракту № С-4 купівлі – продажу товару від 04.02.2019 року та вказаного вище інвойсу підтверджується експортними деклараціями країни відправлення та коносаментом № XHSE070740554 від 22.12.2024 року, міжнародною автотранспортною накладною формою (CMR) № 171 від 03.03.2025 року, та коносаментом № XHSE070740553 від 27.12.2024 року.
10.03.2025 року Позивач надав до Відповідача електронну митну декларацію ІМ 40 АА № 25UA500500007812U3 від 10.03.2025 року на товар: гербіцид Ефірон, КЕ, 2,78 дол. США за л/1, та наступні документи: сертифікат якості б/н від 25.11.2024 року, пакувальний лист PET8-ML-1179230 від 30.12.2024 року, інвойс № PET8-SZ-1180067 від 27.12.2024 року, коносамент XHSE070740554 від 22.12.2024 року, сертифікат про походження товару C24MACO7YM770010 від 30.12.2024 року, рахунок-фактура № СФ-43109 від 03.03.2025 року, довідка про транспортні витрати з міжнародного перевезення № 21391 від 03.03.2025 року, контракт № С-4 купівлі – продажу товару від 04.02.2019 року, додаток № 48 від 01.11.2024 року «Специфікація», внутрішній договір складського зберігання 03-02/25/ТДС від 03.02.2025р., договір транспортного експедирування № 2512 від 01.01.2025р., посвідчення А10304 від 18.01.24 по 31.12.33, лист № 28/02-01 від 28.02.2025р., довіреність б/н з 24.02.25 по 31.12.25, фото маркування від 08.03.2025 року.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що у цій декларації митну вартість було заявлено за першим (основним) методом визначення вартості у розмірі 2 720 274 грн. 21 коп., яка вираховується при додаванні вартості товару за інвойсом 60048,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату митного оформлення та витрат на транспортування товару до кордону України в розмірі 245 534 грн. 00 коп.
07.04.2025 року Позивач надав до Відповідача електронну митну декларацію ІМ 40 АА № 25UA500500011113U1 від 07.04.2025 року на товар: гербіцид Ефірон, КЕ, (5л), 3,01 дол. США за л/1, та наступні документи: сертифікат якості б/н від 25.11.2024 року, пакувальний лист PET8-SZ-1179249 від 21.01.2025 року, інвойс № PET8-SZ-1180103 від 21.01.2025 року, коносамент № XHSE070740553 від 27.12.2024 року, CMR № 171 від 03.03.2025 року, сертифікат про походження товару 25С304120091/00004 від 22.01.25 року, рахунок – фактура № СФ-43107 від 03.03.25 року, довідка про транспортні витрати з міжнародного перевезення № 21390 від 03.03.2025 року, контракт № С-4 купівлі – продажу товару від 04.02.2019 року, додаток № 48 від 01.11.2024 року «Специфікація», додаткова угода № 5 від 18.12.2020р., додаткова угода № 7 від 31.12.2022р., додаткова угода № 15 від 03.02.2025р., внутрішній договір складського зберігання 03-02/25/ТДС від 03.02.2025р., договір транспортного експедирування № 2512 від 01.01.2025р., посвідчення А10304 від 18.01.24 по 31.12.33, лист № 28/02-01 від 28.02.2025р., довіреність б/н з 24.02.25 по 31.12.25.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що у цій декларації митну вартість було заявлено за першим (основним) методом визначення вартості у розмірі 2 221 061 грн. 86 коп., яка вираховується при додаванні вартості товару за інвойсом 48160,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату митного оформлення та витрат на транспортування товару до кордону України в розмірі 237 154 грн. 00 коп.
Після подання митних декларацій та аналізу наданих документів та інформації відповідач розпочав процедуру консультацій із Декларантом шляхом формування електронного повідомлення, в якому зазначив, що за результатами опрацювання документів, поданих разом з митною декларацією ІМ 40 АА № 25UA500500007812U3 від 10.03.2025 року, ІМ 40 АА № 25UA500500011113U1 від 07.04.2025 року, встановлено, що надані для підтвердження митної вартості документи містять розбіжності стосовно відомостей щодо включення числових значень складових митної вартості до ціни товару.
Митний орган у запитах від 10.03.2025, 07.04.2025 зобов`язав надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір із третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором; 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору; 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) каталоги, прейскуранти виробника товару; 6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
На запит митного органу Позивач листом № 12/03-01 від 12.03.2025р. надав Відповідачу додаткові документи для підтвердження митної вартості по ЕМД ІМ 40 АА № 25UA500500007812U3 від 10.03.2025 року: - декларацію країни експортера № 223120240005123485 від 25.12.2024 р. - прайс-лист постачальника (продавця) від 01.11.2024 року; - висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 11.03.2025 року № 439; - Калькуляція від 11.03.2025р.
Декларант митному органу повідомив про те, що згідно пункту 5.3 Контракту № С-4 від 04.02.2019р. передплата за товар не відбувалась.
На запит митного органу Позивач листом № 07/04-01 від 07.04.2025р. надав Відповідачу додаткові документи для підтвердження митної вартості по ЕМД ІМ 40 АА № 25UA500500011113U1 від 07.04.2025 року: прайс-лист без номеру від 01.11.2024 року, висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 11.03.2025 року № 439, калькуляція без номеру від 11.03.2025 року, декларацію країни експортера № 223120240005123488 від 25.12.2024 року.
За результатами проведеного контролю визначення митної вартості відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 13.03.2025 №UA500500/2025/000136/1, від 07.04.2025 №UA500500/2025/000177/1.
Судом встановлено зміст та аргументи митного органу рішеннях про коригування митної вартості товарів від 13.03.2025 №UA500500/2025/000136/1, від 07.04.2025 №UA500500/2025/000177/1, а саме:
- «при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакування»;
- «у наданих до митного оформлення документах відсутня інформація щодо способу здійснення оплати за товар, таким чином, умови здійснення платежу за товар не визначені» та «в рахунку 03.03.2025 № СФ-43107 зазначено, що «рахунок дійсний для сплати до 07.03.2025», з урахуванням вищевикладеного, термін оплати закінчився 07.03.2025»;
- «при умовах поставки FOB до обов`язків продавця належить здійснення експортного оформлення товару зі сплатою експортного мита та інших зборів, а також доставка в порт відвантаження і загрузка на борт, таким чином є ймовірність не включення інших складових митної вартості»;
- «копію митної декларації країни відправлення надано без перекладу на українську мову всупереч положенням ст. 254 Митного кодексу»;
- «рівень митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено за основним методом визначення митної вартості (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), є більшим та становить 3,2563 дол. США/кг (МД від 19.03.2024 № 24UA209120007448U0, ніж заявлено декларантом 3,0635 дол. США/кг товару)».
Відповідач надав позивачеві картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 13.03.2025 №UA500500/2025/000219, від 07.04.2025 № UA500500/2025/000288, яку було обґрунтовано невідповідністю вимогам, зазначеним у ст. 54 МК України.
З урахуванням коригувань, визначених у рішеннях про коригування митної вартості товарів від 13.03.2025 №UA500500/2025/000136/1, від 07.04.2025 №UA500500/2025/000177/1, позивач подав скориговані ЕМД ІМ 40 АА № 25UA500500008288U0, ЕМД ІМ 40 АА № 25UA500500011219U3, за яких товар було випущено до вільного обігу на території України.
Позивач не погодився з висновками відповідача, вважає прийняті рішення про коригування митної вартості товарів від 13.03.2025 №UA500500/2025/000219, від 07.04.2025 № UA500500/2025/000288 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного від 13.03.2025 №UA500500/2025/000219, від 07.04.2025 № UA500500/2025/000288 такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, що призвело до збільшення розміру митних платежів сумарно на 168 469 гривень 42 копійок.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному аналізі в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд виходить з таких мотивів та норм права.
Згідно з частиною першою статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частиною першою статті 50 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 52 глави 8 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Відповідно до частини першої статті 53 глави 8 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Крім того частиною другою статті 53 МК України визначає, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. 
Відповідно до частини третьої статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прас - листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Положеннями частини другої статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина третя статті 54 МК України).
Крім того пунктом 2 частиною четвертою статті 54 МК України передбачено, що митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.
Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Відповідно до частини першої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту визначені статтею 57 МК України. Згідно даної статті такими методами є: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до частин другої, третьої статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Згідно з частинами четверто, п`ятою статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Відповідно до частин другої-сьомої статті 59 МК України при застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.
Незначні зовнішні відмінності не можуть бути підставою для відмови у розгляді товарів як ідентичних, якщо в цілому такі товари відповідають вимогам частини другої цієї статті.
Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.
У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.
Враховуючи вимоги нормативних приписів, які регулюють спірні правовідносини, предмет доказування у даній справі охоплює як підстави незастосування відповідачем методу визначення митної вартості за ціною договору, так і обґрунтованість обрання певного другорядного методу та порядок розрахунку митної вартості імпортованого товару.
При цьому у митного органу повинні бути наявними обґрунтовані причини для витребування додаткових документів, ненадання яких унеможливлювало б визначення митної вартості товару, що ввозиться, саме за ціною договору (основний метод) відповідно до статті 58 МК України.
Аналіз наведених норм Митного кодексу України дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, обов`язок декларанта подати протягом 10 календарних днів додаткові документи для визначення митної вартості товару виникає за наявності хоча б однієї з таких умов:
- документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості,
- у документах, зазначених у частині другій статті 53 МК України, наявні ознаки підробки;
- документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів,
- документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Такі сумніви щодо митної вартості товару можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, тощо.
Суд зазначає, що відповідач за результатами виконання митних формальностей за ЕМД встановив, що надані документи, які відповідно до частини другої статті 53 МКУ підтверджують заявлену митну вартість товарів, містять розбіжності.
З урахуванням зазначеного, відповідач зробив висновок, що подані до митного оформлення документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Щодо посилань митного органу про те, що: «при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакування», суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що відповідно до п.4.1 Контракту ціна товару визначається в доларах США (USD) та включає: вартість товару, тари, упаковки, маркірування. Усі цінові показники за Контрактом зазначаються у Специфікації.
Відповідно до п.8.1 Контракту, пакування, в якому відвантажується товар повинно забезпечувати, за умови належного поводження з вантажем, цілісність товарів при транспортуванні та зберіганні.
Згідно з п.8.2 Контракту, товар поставляється в оригінальній упаковці, а саме, у пластмасових каністрах ємністю 1л, 5л, 10л, 20л, 100л, 200л, пакетах, а також у картонних коробках. 
Згідно з п.8.3 Контракту, тара та пакування входить до вартості товару та не повертається.
Суд на підставі вищенаведених положень Договору прийшов до висновку, що продавець і покупець в Контракті узгодили між собою, що вартість тари (упаковки), а також маркування товару включається до ціни товару, яка підлягає сплаті.
У додатку № 48 від 01.11.2024 «Специфікація» до контракту № С-4 купівлі – продажу товару від 04.02.2019 року вказано кількість, ціну, одиницю виміру товару – гербіциду Ефірону, а безпосередньо в ціну товару вже включено вартість товару, тари, упаковки, маркування.
Згідно зі статтею 685 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар у тарі та (або) в упаковці, якщо інше не встановлено договором купівлі-продажу або не випливає із суті зобов`язання. 
Відповідно до частини другої статті 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Суд зазначає, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в Постанові від 01.03.2023 у справі № 420/18880/21 (адміністративне провадження № К/990/36541/22) дійшов правового висновку із застосування норм з аналогічних правовідносин, що за умовами Договору, пакування не оплачувалося покупцем окремо від ціни товару, з огляду на що посилання митного органу на відсутність у поданих декларантом до митного оформлення документах будь-якої інформації щодо включення/не включення вартості упаковки (пакування) до складових митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів є безпідставними.
Такий підхід щодо застосування положень МК України демонструвався Верховним Судом неодноразово, зокрема у постановах від 09 листопада 2022 року у справі № 815/2162/17, від 17 січня 2023 року у справі №160/7901/18 та від 18 грудня 2019 року у справі №160/8775/18.
Згідно правил Інкотермс - 2010 за умов FCA (FREE CARRIER (... named place)) А9 виходить, що продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити пакування товару, необхідне для перевезення товару (за винятком випадків, коли в даній галузі торгівлі прийнято звичайно відправляти товари з такими ж характеристиками, що обумовлені договором, без упаковки). Пакування здійснюється в тій мірі, в якій обставини, що стосуються транспортування (наприклад, засоби перевезення, місце призначення), були повідомлені продавцю до укладення договору купівлі-продажу. Упаковка повинна містити належне маркування.
Також, у Постанові від 23.10.2018 у справі № 826/19038/13-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вірно зазначив те, що вартість упаковки та вартість пакувальних матеріалів включена у вартість товару, що виключає необхідність у її підтвердженні декларантом під час митного оформлення товару в контексті положень пункту "в" частини десятої статті 58 Митного кодексу України.
Відтак, твердження відповідача про те, що у специфікації до договору не зазначені відомості щодо вартості тари, упаковки та маркування, є безпідставним.
З приводу аргументу митного органу про те, що: «у наданих до митного оформлення документах відсутня інформація щодо способу здійснення оплати за товар, таким чином, умови здійснення платежу за товар не визначені» та «в рахунку 03.03.2025 № СФ-43107 зазначено, що «рахунок дійсний для сплати до 07.03.2025», з урахуванням вищевикладеного, термін оплати закінчився 07.03.2025», суд виходить з наступного.
Суд встановив, що позивач надав митному органу електронну митну декларацію ІМ 40 АА № 25UA500500007812U3 разом з рахунком-фактурою № СФ-43109 від 03.03.2025 року, а також додаткові документи: декларацію країни експортера № 223120240005123485 від 25.12.2024 р., прайс -лист постачальника (продавця) від 01.11.2024 року, висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 11.03.2025 року № 439, Калькуляція від 11.03.2025.
Суд встановив, що позивач надав митному органу електронну митну декларацію ІМ 40 АА № 25UA500500011113U1 від 07.04.2025 року разом з рахунком – фактурою № СФ-43107 від 03.03.25 року, та додаткові документи: прайс-лист без номеру від 01.11.2024 року, висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 11.03.2025 року № 439, калькуляція без номеру від 11.03.2025 року, декларацію країни експортера № 223120240005123488 від 25.12.2024 року.
За змістом п.5.1 Контракту передбачено, що платежі за товар, визначені цим Контрактом мають бути здійснені у доларах США шляхом банківського переказу на валютний рахунок Продавця за поставлену партію товару протягом 9 місяців з моменту реалізації товару Продавцем, або шляхом передплати, але не пізніше 31.12.2019.
Відповідно до п.5.2 Контракту, у випадку попередньої оплати за товар терміни поставки такого товару не повинні перевищувати 120 календарних днів з дати передоплати.
Відповідно до п.5.3 Контракту, у випадку якщо товар буде поставлено пізніше 31.12.2019, платежі за нього мають бути здійснені протягом 180 календарних днів з дати поставки товару.
Відповідно до п.6.2 Контракту, прийняття – здавання товару здійснюється протягом 24 годин з моменту поставки товару на склад покупця. 
Відповідно до п.6.3 Контракту, к товаросупроводжувальним документам по контракту відносяться: інвойс, пакувальний лист, CMR, CARNET TIR та коносамент, якщо такі є.
Відповідно додаткової угоди № 5 від 18.12.2020р. до контракту № С- 4 купівлі – продажу товару від 04.02.2019 року передбачено, що Розділ 4 п.4.2 викладено в наступній редакції: «сума контракту визначається згідно Специфікацій (Додатків) до Контракту, що є невід`ємною частиною Контракту.
Відповідно до п.13.8 Контракту, усі правовідносини, що виникають у зв`язку із цим Контрактом, які їм не врегульовані регулюються положеннями Конвенції Організації Об`єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу Товарів від 11 квітня 1980 року. Усі питання, що входять до сфери застосування названої Конвенції і які врегульовані в цьому контракті інакше, ніж це визначено Конвенцією, мають регламентуватися виключно положеннями цього Контракту, а не названою Конвенцією. У разі, якщо при застосуванні вищевикладених правил якесь питання залишається неврегульованим, то застосовуються норми чинного в Україні національного законодавства.
Позивачем зазначено, що інвойс № PET8-SZ-1180067 від 27.12.2024 року був укладений відповідно до вимог п.5.1 Контракту, в якому зазначено наступне Payment method: bank transfer (у пер. укр. мову «Метод оплати – банківський переказ»), з періоду (терміну) – Fulfilment (у пер. укр. мову: «Виконання»): 27.12.2024, по Deadline: 23.10.2025 (у пер. укр. мову: «Крайній термін виконання»), Issue date: 27.12.2024 (у пер. укр. мову: «Дата випуску інвойсу» (видачі)), що означає якраз термін платежу за товар, який має бути здійсненим протягом 9 місяців з моменту реалізації товару Продавцем.
Позивач вказує, що інвойс № PET8-SZ-1180103 від 21.01.2025 року був укладений відповідно до вимог п.5.1 Контракту, в якому зазначено наступне Payment method: bank transfer (у пер. укр. мову «Метод оплати – банківський переказ»), з періоду (терміну) – Fulfilment (у пер. укр. мову: «Виконання»): 21.01.2025, по Deadline: 17.11.2025 (у пер. укр. мову: «Крайній термін виконання»), Issue date: 21.01.2025 (у пер. укр. мову: «Дата випуску інвойсу» (видачі)), що означає якраз термін платежу за товар, який має бути здійсненим протягом 9 місяців з моменту реалізації товару Продавцем.
Суд зі змісту наведених інвойсів вбачає, що в них зазначено метод (спосіб) та умови оплати, які не передбачають передплати за товар.
Слід звернути увагу на те, що згідно з умовами п.7.1 Контракту виходить наступне: товар повинен поставлятися протягом 14 календарних днів після отримання Продавцем по факсу письмової заявки від покупця. Датою поставки товару є дата прибуття товару на склад згідно п.3.1 Контракту. Товари поставляються завчасно погодженими партіями.
Відповідно до п.13.4 Контракту, цей Контракт набуває чинності з моменту його підписання і діє до моменту виконання зобов`язань у повному обсязі. 
Суд дійшов висновку, що наведене свідчить про фактичну наявність двох способів оплати за товар: шляхом банківського переказу на валютний рахунок Продавця за поставлену партію товару протягом 9 місяців з моменту реалізації товару Продавцем, або шляхом передплати.
Сторони Контракту передбачили строк дії Контракту - до моменту виконання зобов`язань з поставки товару, який здійснюється партіями за письмовими заявками від покупця.
Таким чином, передплата за товар не є обов`язковою умовою згідно зазначеного Контракту.
Аргументи митного органу не спростовують висновків суду щодо не надання позивачем відомостей про здійснення/нездійснення передплати за товар на виконання вимог пункту 4 частини другої статті 53 МКУ, оскільки оплата за товар на момент подання митної декларації не здійснювалась.
Відповідно до правил "Інкотермс-2010" затверджених Міжнародною торговою палатою від 01.01.2011р., а саме умов поставки «FREE ON BOARD» «Б.10. Інші обов`язки» передбачено, що Покупець зобов`язаний сплатити всі витрати тазбори, пов`язані з одержанням документів або еквівалентних їм електронних повідомлень, згаданих у статті А.10, а також відшкодувати витрати, понесені продавцем у зв`язку з надання покупцю допомоги у відповідності із згаданою статтею.
Термін "франко-борт" означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару повинен нести покупець. Термін FOB зобов`язує продавця здійснити митне очищення товару для експорту. Цей термін може застосовуватися тільки у випадках перевезення товару морським або внутрішнім водним транспортом. Якщо сторони не мають намірів щодо здійснення поставки товару через поручні судна, слід застосовувати термін FCA.
Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений частиною другою статті 53 Митного кодексу України, серед яких рахунок-фактура (інвойс).
Відповідно до вимог Розділу ІІІ Правил заповнення митної декларації затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, документальним підтвердженням заявленої вартості товару є рахунок-фактура (інвойс), зазначений у графі 4 ДМВ, або рахунок-проформа, який також зазначається в графі 4 ДМВ, банківські платіжні документи, якщо рахунок сплачено, договір (контракт) купівлі-продажу товару, а також інші документи, перелік яких наведено в статті 53 Кодексу. 
Суд зазначає, що затвердженої форми інвойсів та вимог щодо їх заповнення законодавством України не передбачено. 
Згідно з частиною сьомою статті 180 Господарського кодексу України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. 
Відповідно до статті 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.
Слід зазначити, що Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду в Постанові від 16.09.2022 у справі № 200/6506/20-а (адміністративне провадження N К/9901/36393/20) обґрунтував, що митниця дійшла помилкового висновку про необхідність надання позивачем банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, оскільки частиною 4 ст. 53 Митного кодексу України передбачено надання наведених документів за їх наявності. Крім цього, витребувана відповідачем калькуляція надавалася позивачем разом і декларацією, у прийнятті якої відповідач відмовив.
Частиною третьою статті 53 МКУ встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини п`ятої статті 54 МКУ, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Разом з тим, при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості митний орган має впевнитись, що комерційний інвойс можна ідентифікувати з поставкою оцінюваного товару та він містить відомості, які підтверджують відомості щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті.
Прайс-лист не є обов`язковим документом, що передбачений частиною другою статті 53 МК України, який має подати декларант під час митного оформлення товару, та не є документом, що підтверджує вартість імпортованого товару, оскільки здійснення оплати за придбаний товар підтверджується відповідними платіжними дорученнями та інвойсом. Прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який безпосередньо адресований покупцю, та є лише пропозицією щодо вартості товару, а його конкретна ціна, порядок її сплати визначаються сторонами та обумовлюються відповідним інвойсом (правова позиція Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду в Постанові від 22.12.2020р. по справі № 420/2850/19).
Аналогічні правові висновки викладно у постановах Верховного Суду, зокрема, у справах № 825/735/17, №825/2255/16, № 825/1016/17.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №815/329/17, фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).
Суд дійшов висновку, що подані позивачем вказані документи містять достовірні числові дані, які підтверджують митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої, п`ятої статті 58 Митного кодексу України.
У Постанові від 15.02.2023 у справі № 815/2552/16 Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду зазначив, що: «відхилені посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості».
Натомість контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.
Аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду в Постанові від 21.03.2023 у справі № 815/5817/17 (касаційне провадження №К/9901/55119/18).
З приводу аргументу митного органу про те, що: «при умовах поставки FOB до обов`язків продавця належить здійснення експортного оформлення товару зі сплатою експортного мита та інших зборів, а також доставка в порт відвантаження і загрузка на борт, таким чином є ймовірність не включення інших складових митної вартості», суд керується наступними мотивами та нормами закону.
Судом встановлено, що відповідно до п.1.1 Контракту поставка товару здійснюється на умовах FOB - Shanghai у відповідності до "Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів" в редакції 2010 року - Інкотермс -2010.
Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція 2000 року)" (розподіл витрат між продавцем та покупцем на здійснення поставки товару на умовах FOB Інкотермс 2010 відповідає розподілу зазначених витрат при аналогічних умовах поставки згідно з Інкотермс 2000) передбачено, що на умовах поставки FOB продавець виконав поставку, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. 
Тобто, покупець, бере на себе всі ризики втрати або пошкодження товарів, як і інші витрати з моменту фактичного переходу через поручні судна в порту відвантаження.
Суд вказує, що умови Інкотермс є стандартизованими. 
Такі умови регламентують момент передачі права власності на товар і всі пов`язані із цим ризики. Інкотермс встановлюють правила, які регулюють питання пов`язані з доставкою товарів від продавця до покупця. Це включає в себе власне перевезення, відповідальність за експортне та імпортне оформлення товарів. 
Згідно Інкотермс в редакції 2010 року FOB (...named port of shipment) англ. On Board, або Франко борт (...назва порту відвантаження) - термін Інкотермс, який означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. 
Це означає, що з цього моменту усі витрати і ризики чи втрати ушкодження товару повинен нести покупець. За умовами терміну FOB на продавця покладається обов`язок нести усі витрати, зв`язані з товаром, до моменту переходу товару через поручні судна в призначеному порту відвантаження, і - оплатити, якщо це буде потрібно, усі витрати, зв`язані з виконанням митних формальностей для експорту, як і інші мита, податки та інші збори, що підлягають оплаті при експорті товару.
Доводи митного органу про не включення до вартості товару експортного мита та інших зборів, а також вартості доставки в порт, вартості завантаження і загрузки товару на борт судна позивачем не відповідають фактичним обставинам справи.
З системного аналізу частин першої та другої статті 53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. 
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа 21-591а15).
Умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявленя декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.
Відтак, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду в Постанові від 01.04.2021 у справі № 260/695/19 (адміністративне провадження № К/9901/1464/20).
Щодо посилання митного органу на те, що: «копію митної декларації країни відправлення надано без перекладу на українську мову всупереч положенням статті 254 Митного кодексу», суд прийшов до наступних мотивів та правових висновків.
Суд встановив, що позивач надавав митному органу під час процедури митного оформлення товару та консультацій шляхом направлення листів № 12/03-01 від 12.03.2025р., № 07/04-01 від 07.04.2025р. документи: декларацію країни експортера № 223120240005123485 від 25.12.2024р., декларацію країни експортера № 223120240005123488 від 25.12.2024 року.
Суд зазначає, що відповідно до статті 254 МК України передбачено, що документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування.
Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації (ст.254 МК України).
Із запитуваних відомостей митного органу у запитах від 10.03.25 року, від 07.04.25 року до позивача суд не вбачає чіткого обґрунтування розбіжностей відповідачем, який останній виявив в декларація країни експортера № 223120240005123488 від 25.12.2024, декларація країни експортера № 223120240005123485 від 25.12.2024.
Суд зазначає, що надані позивачем експортні митні декларації містять достатньо відомостей, які дозволяють їх ідентифікувати як товаросупровідний документ конкретної поставки товару - номери збігаються з номером інвойсу № PET8-SZ-1180067 від 27.12.2024 року та інвойсу № PET8-SZ-1180103 від 21.01.2025 року, поданими до митного оформлення.
Декларації країни експортера № 223120240005123488 від 25.12.2024, № 223120240005123485 від 25.12.2024 мають форму електронного документа та містять усі необхідні ідентифікатори створення цього електронного документу країною відправлення (зокрема штрих-кодовий ідентифікатор), що в свою чергу надає митному органу право, відповідно до приписів п. 5 ч. 5 ст. 54 МКУ, перевірити їх автентичність, а в разі наявності відповідних сумнівів, звернутися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості, а не покладати на декларанта не передбачені законодавством обов`язки щодо підтвердження виконання уповноваженими установами інших країн встановлених ними процедур.
З огляду на викладені обставини та об`єктивні юридичні факти, встановлені судом, доводи митного органу щодо надання експортних декларацій з перекладом на українську мову є безпідставними.
Відповідно до Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, який затверджений Наказом Мінфіну України № 651 від 30.05.2012 року, в графі 33 зазначається код товару згідно з УКТ ЗЕД - Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності.
Так, експортна декларація країни виробника - це документ, оформлений в країні експорту товару – в Угорщині у відповідності до законодавства Угорщини, без застосувань норм українського законодавства.
Водночас правильність оформлення митних документів продавцем-експортером не може впливати на право покупця визначити митну вартість товарів при імпорті за ціною контракту і не може слугувати підставою для сумнівів у заявленій митній вартості.
Суд звертає увагу, що відповідно до приписів ст. 53 МК України експортна декларація не є документом, що підтверджує числові значення митної вартості товарів. Надана експортна декларація не може бути використана для підтвердження митної вартості товару, це лише додатковий товаросупровідний документ конкретної поставки товару, що містить інформацію про товар та шлях його прямування.
Надання позивачем додаткових документів за сформованим відповідачем переліком повинно забезпечувати можливість визначення останнім митної вартості товарів. 
Адже з положень пункту 2 частини шостої статті 54, частини другої статті 256 Митного кодексу України слідує, що виконання вимог митного органу доходів і зборів щодо надання додаткових документів виключає можливість відмови у митному оформленні товарів. 
Утім, з переліку витребуваних відповідачем документів не можливо встановити, недоліки яких з наданих декларантом документів не дозволили погодитися із заявленою ним митною вартістю та яким чином ці недоліки можливо усунути.
Зазначення відповідачем одночасно усіх можливих причин, що передбачені частиною шостою статті 54 Митного кодексу України, не можна вважати належним обґрунтуванням коригування митної вартості товарів та подальшої відмови у митному оформленні товарів.
Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.
Сумніви митного органу у числових складових митної вартості товарів спростовані наданими до митного оформлення документами, а також проведеним судовим розглядом, що свідчить про необґрунтованість спірних рішень про коригування митної вартості, що має наслідком його скасування, так само як і спірних карток відмови як похідних позовних вимог.
У постанові Верховного Суду від 20.03.2024 у справі № 815/762/18 вказано, що: «…Експортна декларація - це митний документ, що підтверджує експорт товарів з країн, законність вивезення продукції з країни-експортера і ввезення в країну-імпортер.
Судовими інстанціями встановлено, що виявлені митним органом розбіжності по суті є формальними, несуттєвими та жодним чином не впливають на рівень заявленої митної вартості, відтак, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість доводів скаржника, що подані позивачем документи не дозволяли у належний спосіб перевірити числове значення складових митної вартості товарів та відомості щодо їх ціни, є необґрунтованими та не відповідають встановленим фактичним обставинам справи…».
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 820/2014/17, в якій суд касаційної інстанції також вказав, що формальне виконання процедури консультацій, надлишкове узагальнення причини невизнання задекларованої позивачем митної вартості свідчать про відсутність практичної реалізації в діяльності відповідача принципу належного урядування і принципів адміністративної практики, рекомендованих Резолюцією Комітету Міністрів Європи 77 (31) від 28.09.77 Про захист особи відносно актів адміністративних органів.
З врахуванням приписів частини третьої статті 53 Митного кодексу України копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і має бути оформлена відповідно до чинного законодавства країни відправлення й, до того ж, не впливає на митну вартість як таку.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 09.04.2021 у справі № 804/5143/16.
З приводу аргументу митного органу про те, що: «рівень митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено за основним методом визначення митної вартості (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), є більшим та становить 3,2563 дол. США/кг (МД від 19.03.2024 № 24UA209120007448U0, ніж заявлено декларантом 3,0635 дол. США/кг товару)», суд зазначає наступне.
Суд встановив, що у Висновку ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 11.03.2025 року № 439 зазначено, що згідно з інвойсами № PET8-SZ-1180067 від 27.12.2024 року, № PET8-SZ-1180103 від 21.01.2025 року, Додатком № 48 від 01.11.24 року до контракту № С-4 купівлі – продажу товару від 04.02.2019 року, предметом імпорту є засоби захисту рослин за цінами, наведеними в таблиці № 1, таблиці № 2 на умовах поставки FOB- Шанхай, зокрема: гербіцид Ефірон, КЕ (20л), 2,78 дол. США за л/1, гербіцид Ефірон, КЕ, (5л), 3,01 дол. США за л/1. Враховуючи вищенаведене, а також беручи до уваги аналіз цін реалізації на внутрішньому ринку України, можна вважати, що рівень цін на засоби захисту рослин, країна походження Китай, що імпортується згідно з інвойсами № PET8-SZ-1180067 від 27.12.2024 року, № PET8-SZ-1180103 від 21.01.2025 року, Додатком № 48 від 01.11.24 року до контракту № С-4 купівлі – продажу товару від 04.02.2019 року, на умовах поставки FOB- Шанхай, відповідає поточній кон`юнктурі ринку. Джерела інформації: цінова інформація компанії Peters & Burg Kft (Угорщина, продавець), інтернет ресурси – agrohimplant.com, agro-time.com.ua, agro-trade.com.ua та інші.
Суд, керуючись принципом змагальності сторін, розглянувши аргументи сторін, зазначає, що наявність у електронній системі інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну, і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.
Позивач у справі зазначив, що сторони господарського договору, а саме контракту № С-4 купівлі – продажу товару від 04.02.2019 року, покупець і продавець у праві врегулювати відносини з купівлі-продажу товару на гербіцид Ефірон, КЕ, на власний розсуд, керуючись принципами свободи договору, свободи підприємницької діяльності, тощо.
Дійсно, свобода договору, як одна з принципових засад цивільного законодавства, є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. 
Водночас сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий в силу прямої вказівки акту законодавства, а також якщо відносини сторін регулюються імперативними нормами.
Частинами першою та другою статті 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.
Верховний Суд у постанові від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19 вказав, що навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом.
Рішення про коригування митної вартості не може бути визнане законним у разі, якщо відмінність у вартості попередньо імпортованих товарів є єдиною причиною для такого коригування.
Відповідно до статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товарів має містити обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано.
Суд дійшов висновку, що рішення відповідача не містять передбачених законодавством відомостей про підстави невизнання заявленої митної вартості позивачем.
Таким чином, у рішеннях про коригування заявленої митної вартості, крім номерів та дат митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен був також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу. 
Аналогічний висновок викладений у правовій позиції Верховного Суду, зазначеною у постанові від 19.06.2018 у справі № 826/6346/16.
При цьому, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості.
Такий висновок суду, відповідає правовій позиції в подібних правовідносинах, викладеній в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №809/1884/16., №804/1755/17 від 21.08.2018, а також в Постанові від 10.06.2021 у справі № 815/6854/17 Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, в Постанові від 23.11.2022 у справі № 810/2547/17 Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду.
Наявність в органу доходів і зборів обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися в правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації…».
Суд зазначає, що досліджені первинні документи, які також були подані позивачем до митного органу, повністю підтверджують митну вартість товару, задекларовану за основним методом.
Суд зазначає, що у наданих позивачем документах відсутні розбіжності, які є підставою для витребування відповідачем додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумнів в достовірності задекларованої митної вартості. 
Позивачем надано документи, які підтверджують всі складові митної вартості, сплату визначеної згідно з умовами контракту ціни за товар.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина перша статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України).
Суд зауважує, що в ході розгляду справи відповідач не довів правомірності прийнятих ним рішень у спірних правовідносинах. 
Натомість, доводи позивача обґрунтовані, підтверджені належними та допустимими доказами, а факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження.
Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є такими, що не відповідають встановленим у частині другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, а тому підлягають скасуванню як протиправні.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі v. Finlandвід 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spainвід 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Розподіл судових витрат щодо сплати судового збору здійснюється відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Щодо клопотання позивача про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати за професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 24 000,00 грн, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що адвокат Комов Олег Геннадійович здійснює представництво та захист інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «СОКІЛ» на підставі договору № 2103/25-ПД-01 про надання правової (правничої) допомоги від 21 березня 2025 року, ордеру про надання правової (правничої) допомоги.
Матеріалами справи підтверджено, що згідно з п.1.1 Договору № 2103/25-ПД-01 про надання правової (правничої) допомоги від 21.03.2025 року виходить, що адвокатське об`єднання зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги Клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу надано до суду докази: договір № 2103/25-ПД-01 про надання правової (правничої) допомоги від 21.03.2025 року; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та копія посвідчення адвоката України; ордер про надання правової (правничої) допомоги; додаткова угода № 1 від 18.04.2025 року; акт надання послуг № 53 від 21.04.2025 року; платіжна інструкція № 2658 від 22.04.2025 року.
Судом вивчено вищенаведені документи, з яких вбачається наступне.
Пунктом 2 додаткової угоди № 1 від 18.04.25 року передбачено, що сторонами визначено обсяг та зміст правової допомоги, а також розмір гонорару за правову допомогу у справі за адміністративним позовом ТОВ «ТД «СОКІЛ» до Одеської митниці Державної митної служби України за рішенням про коригування митної вартості від 13.03.2025 року № UA500500/2025/000136/1, від 07.04.2025 року № UA500500/2025/000177/1 з розрахунком щодо кожної окремої послуги (фіксований гонорар):
- надання усної юридичної консультації Клієнту та роз`яснення з правових питань щодо порядку розгляду адміністративної справи -2000 грн.;
- правовий аналіз та вивчення значного обсягу письмових документів, наданих Клієнтом по справі - 4000 грн.;
- надання Клієнту правової інформації, вивчення та аналіз законодавства України про митну справу та міжнародного законодавства про митну справу (ІНКОТЕРМС, Конвенції, тощо), актуальної судової практики Верховного Суду з аналогічних правовідносин - 4000 грн.;
- підготовка, складання та направлення процесуального документу - позовної заяви - 8000 грн.;
- ведення адміністративної справи та участь адвоката в її розгляді, підготовка процесуальних документів, зокрема: відповіді на відзив у разі подання відповідачем відзиву на позовну заяву, клопотань, пояснень, заяв та заперечень необхідних по справі, - 6000 грн.
Судом встановлено, що пунктом 3 додаткової угоди № 1 від 18.04.25 року передбачено, що оплата за надану правову допомогу здійснюється Клієнтом шляхом переказу грошових коштів на безготівковий рахунок Адвокатського об`єднання у строк, узгоджений Сторонами, але не пізніше 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання Додаткової угоди. Клієнт повинен забезпечити ідентифікацію платежу та документів, на підставі яких здійснюється перерахування коштів Адвокатському об`єднанню шляхом зазначення у рядку «Призначення платежу» реквізитів цього договору та за необхідністю інших ідентифікуючих ознак.
Пунктом 4 додаткової угоди № 1 від 18.04.25 року передбачено, що ця Додаткова угода є невід`ємною частиною Договору.
Замовнику був виставлений рахунок на оплату № 65 від 18.04.2025 року та між сторонами був укладений акт надання послуг № 53 від 21.04.2025 року.
Відповідно до Платіжної інструкції № 2658 від 22.04.2025 року, ТОВ «ТД «СОКІЛ» оплатило послуги консультаційного характеру, надання правової допомоги Договору № 2103/25-ПД-01 про надання правової (правничої) допомоги від 21.03.2025 року.
Відповідно до Акту надання послуг № 53 від 21.04.2025 року, Адвокатським об`єднанням, були виконані правничі послуги для Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сокіл» за Договором № 2103/25-ПД-01 про надання правової (правничої) допомоги від 21.03.2025 року у розмірі 24 000 (двадцять чотири тисячі) гривень 00 копійок, які зазначені в п.2 Додаткової угоди № 1 від 18.04.25 року.
Суд зазначає, що згідно із статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частин 1, 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частін 2-5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Суд також враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 06.04.2022 у справі № 500/1410/21, відповідно до якого однією з особливостей нової процедури відшкодування витрат на професійну правову допомогу за Кодексом адміністративного судочинства України у редакції, чинній з 15.12.2017, є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23.04.2019 у справі № 826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, враховуючи досліджені судом докази на підтвердження понесених позивачем витрат, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних за умовами відповідного договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, з огляду на те, що, дана справа належить до категорії справ незначної складності, обсяг доказів є незначним, судове засідання не проводилось, суд доходить до висновку, що клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат за професійну правничу (правову) допомогу підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню на користь позивача суми у розмірі 12000,00 грн.
Керуючись статтями 13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «СОКІЛ» (вулиця Промислова, будинок 22, селище Васищеве, Харківський район, Харківська область, 62495, код ЄДРПОУ:39486680) до Одеської митниці Державної митної служби України (вулиця Лип Івана та Юрія, будинок 21А, місто Одеса, 65078, код ЄДРПОУ:44005631) про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів від 13.03.2025 року № UA500500/2025/000136/1, прийняте Одеською митницею Державної митної служби України.
Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 13.03.2025 року № UA500500/2025/000219, прийняту Одеською митницею Державної митної служби України.
Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів від 07.04.2025 року № UA500500/2025/000177/1, прийняте Одеською митницею Державної митної служби України.
Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 07.04.2025 року № UA500500/2025/000288, прийняту Одеською митницею Державної митної служби України.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «СОКІЛ» понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 9084,00 грн (дев`ять тисяч вісімдесят чотири гривні 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці Державної митної служби України.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «СОКІЛ» понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн (дванадцять тисяч гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці Державної митної служби України. 
Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ольга НІКОЛАЄВА