19.03.26
22-ц/812/697/26
Провадження № 22-ц/812/697/26 

П О С Т А Н О В А 
іменем України

18 березня 2026 року      м. Миколаїв
справа № 484/6009/25
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Тищук Н.О.,
суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,
розглянувши без виклику сторін апеляційну скаргу
ОСОБА_1 , подану його представником – 
адвокатом Кізік Анною Миколаївною,
на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, постановлену 13 січня 2026 року суддею Коваленко Н.А. у приміщенні цього ж суду, (дата складання повного тексту ухвали не зазначена), у цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , 
третя особа - Управління "Служба у справах дітей" Первомайської міської ради Миколаївської області, 
про зміну способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми,
у с т а н о в и в:
1.Описова частина
Короткий зміст вимог позовної заяви
У жовтні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним вище позовом.
З урахуванням уточненої позовної заяви просила змінити спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дітьми - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлений рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі № 484/37/20 від 29.12.2020 року, доповнене постановою Миколаївського апеляційного суду від 31.03.2021, та встановити новий спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми, визначивши місце побачень батька з дітьми - місце проживання дітей за адресою АДРЕСА_1 .
Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.10.2025 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.
17.11.2025 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Кізік А.М. подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 , третя особа - Управління "Служба у справах дітей" Первомайської міської ради Миколаївської області, про передачу дітей для проживання з батьком та стягнення моральної шкоди.
Позивача за зустрічним позовом просив передати малолітніх дітей для проживання з батьком та стягнути з ОСОБА_2 на його користь 30 000 грн моральної шкоди, спричиненої невиконанням рішення суду у справі № 484/37/20.
На обґрунтування вказаного зазначає, що обставини, які зазначені у первинному позові та які зазначаються у зустрічному позові є взаємопов`язаними, і вимагають одночасного розгляду, оскільки задоволення зустрічних вимог може частково або повністю виключити задоволення первісного позову. 
Представник позивачки за первісним позовом, адвокат Порхун В.М. проти прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом заперечував, посилаючись на те, що провадження у справі № 484/4269/25 відкрито 04.08.2025 року, 05.12.2025 справа призначена до судового розгляду. Крім того позовна вимога про передачу дітей для проживання з батьком по суті є вимогою про визначення місця проживання дітей з батьком, тобто відповідач, знаючи, що аналогічний позов ним вже подано до суду і розгляд справи № 484/4269/25 ще триває, - повторно звернувся до суду з тими ж самими вимогами до того ж самого відповідача, в межах іншої справи - № 484/6009/25. Крім того зазначав, що вимога зустрічного позову про стягнення моральної шкоди не оплачена судовим збором.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 січня 2026 року ОСОБА_1 відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви, роз`яснено право звернутися з вказаним позовом у загальному порядку.
Ухвала мотивована порушенням відповідачем строку на подання зустрічного позову, оскільки за приписами частини першої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Ухвала про відкриття провадження у справі ОСОБА_1 отримав 31.10.2025 року, отже останнім днем для звернення до суду з зустрічним позовом є 14.11.2025 року. Однак зустрічний позов подано тільки 17.11.2025 року.
Крім того суд дійшов висновку про відсутність взаємопов`язаності позовів та доцільності їх спільного розгляду. Також судом встановлено виключення можливого задоволення первісного позову у разі задоволення зустрічних позовних вимог.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Кізік А.М., посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду у спільному провадженні з первинним позовом.
Узагальнені доводи апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно приписів пункту 6 статті 178 ЦПК України, зустрічний позов подавався у порядку та строки, визначені ЦПК України, з урахуванням приписів статті 124 ЦПК України, якою визначено, що, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Останній день на подання зустрічного позову припадав на вихідний день - суботу 15.11.2025 року, тому зустрічний позов було подано у перший після вихідних робочий день - 17.11.2025 року.
За таких обставин порушення строку подання зустрічного позову відсутнє.
Щодо висновку суду про недоцільність спільного розгляду первинного та зустрічного позовів, такий висновок суду вважав необґрунтованим.
Також зазначав, що станом на дату подання зустрічного позову існують обставини, які зумовлюють необхідність передачі дітей для проживання з батьком, а також обставини, які свідомо приховані матір`ю при поданні первинного позову, а саме - невиконання нею рішення суду про визначення батькові способу участі у вихованні малолітніх синів та застосування до дітей фізичного та психологічного насильства. 
Крім того зазначав, що первинний позов стосується зміни способу участі батька у вихованні дітей, при цьому звернення із первинним позовом обґрунтовано висновками судової психологічної експертизи Одеського НДІСЕ. У зустрічному позові він також посилається на висновки цієї експертизи. 
Окрім того, задоволення зустрічного позову у повному обсязі виключає задоволення первинного позову, що свідчить про доцільність спільного розгляду первинного та зустрічного позовів. 
Узагальнені доводи інших учасників 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_2 – адвокат Порхун В.М. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення,, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Посилався на те, що у зустрічному позові ОСОБА_1 просить передати малолітніх дітей йому, що по суті є відібранням дітей у матері та визначенням місця поживання дітей з ним.
При цьому у провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області вже є справа між тими ж сторонами з тих самих підстав, а саме - позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області, про визначення місця проживання дітей з батьком (справа № 484/4269/25). Отже, ОСОБА_1 повторно звернувся до суду з тими ж самими вимогами, до того самого відповідача, що свідчить про його зловживання правами. 
Крім того, ОСОБА_1 у зустрічному позові просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь 30 000 грн моральної шкоди. Така вимога стосується захисту прав та інтересів виключно батька, тоді як позовні вимоги ОСОБА_2 стосуються інтересів дітей.
З огляду на викладене представник позивачки зазначав, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, судом дотримані норми процесуального права, досліджені всі докази сторін.
2.Мотивувальна частина
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. 
Встановлені судом першої інстанції обставини справи
Судом встановлено, що у провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області перебуває цивільна справа № 484/4269/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей з батьком.
Провадження у справі відкрито 04.08.2025 року.
Наразі судовий розгляд у даній справі триває.
У зустрічному позові ОСОБА_1 також просить передати малолітніх дітей для проживання з ним.
Отже, по суті обидва позови стосуються місця проживання малолітніх дітей з батьком, тому суд дійшов висновку, що спільний розгляд зустрічного і первісного позову є недоцільним.
Крім того, у зустрічному позові міститься позовна вимога про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 у розмірі 30 000 грн, при цьому не додано доказів щодо сплати судового збору за дану вимогу, разом з тим, ОСОБА_1 посилається на те, що звільнений від сплати судового збору, так як позов стосується захисту прав та інтересів малолітніх дітей. 
Однак, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення моральної шкоди не стосується інтересів дітей, тому за цією вимогою повинен бути сплачений судовий збір.
Крім того суд дійшов висновку про порушення відповідачем строку на подання зустрічного позову, оскільки ухвалу про відкриття провадження у справі ОСОБА_1 отримав 31.10.2025 року, отже останнім днем для звернення до суду з зустрічним позовом є 14.11.2025 року. Однак зустрічний позов подано тільки 17.11.2025 року.
Позиція апеляційного суду
Щодо взаємопов`язаності первинного та зустрічного позовів та доцільності їх спільного розгляду апеляційний суд доходить таких висновків.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулася до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом про зміну способу участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дітьми - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що був встановлений рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі № 484/37/20 від 29.12.2020 року, та доповнений постановою Миколаївського апеляційного суду від 31.03.2021, просила встановити новий спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми, визначивши місце побачень батька з дітьми - місце проживання дітей за адресою АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про передачу дітей для проживання з батьком та стягнення моральної шкоди.
При цьому судом першої інстанції встановлено, що у провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області вже перебуває цивільна справа № 484/4269/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей з батьком.
Суд першої інстанції, відмовляючи у прийнятті зустрічної позовної заяви, зазначив, що відповідно до вимог статті 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду лише за умови взаємопов`язаності позовних вимог і доцільності їх спільного розгляду, зокрема коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може повністю чи частково виключити задоволення первісного позову, тоді як у даному випадку вимоги первісного позову про зміну способу участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дітьми в частині визначення місця побачень батька з дітьми, встановивши його за місцем проживання дітей - за адресою АДРЕСА_1 , та вимоги зустрічного позову визначення місця проживання дітей з батьком, не є такими, що випливають з одних і тих самих правовідносин, а задоволення зустрічного позову не може вплинути або зумовити відмову у задоволенні первісного позову; крім того, суд дійшов висновку, що спільний розгляд зазначених позовів є недоцільним.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мельник проти України" ("Melnyk v. Ukraine" заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).
Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом. Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону.
Згідно частин першої-другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до частин першої-другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до частин першої-другої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Отже, цивільне процесуальне законодавство гарантує відповідачеві право на захист від пред`явленого позову шляхом подання зустрічного позову. Водночас право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним, подаючи зустрічну позовну заяву заявник повинен дотримуватись вимог ЦПК України щодо її подання.
У даній справі предметом первісного позову є зміна раніше визначеного способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми в частині місця побачень батька з дітьми, а саме – його визначення за місцем проживання дітей - АДРЕСА_1 . Натомість предметом зустрічного позову є передача дітей для проживання з батьком та стягнення моральної шкоди.
Вказані предмети розгляду не є тісно взаємопов`язаними та не випливають один з одного. При цьому прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним змінить обсяг предмету дослідження у справі та безумовно призведе до збільшення часу, необхідного для розгляду справи.
За таких умов висновки суду першої інстанції про те, що розгляд зустрічної позовної заяви спільно з первісним позовом не є доцільним, є вірними та такими, що відповідають як нормам матеріального, так і нормам процесуального права.
При вирішенні даного питання колегія суддів апеляційного суду зважає також і на те, що у провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області вже перебуває цивільна справа № 484/4269/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей з батьком.
Таким чином відмова у прийнятті зустрічного позову до спільного розгляду з первісним жодним чином не є відмовою у доступі до правосуддя по суті заявлених вимог, тоді як вирішення питання про доцільність спільного розгляду первісного та зустрічного позовів належить до дискреційних повноважень суду першої інстанції, який, з урахуванням предмета спору, характеру заявлених вимог та завдань цивільного судочинства, обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для прийняття зустрічного позову до спільного розгляду. 
Щодо строку пред`явлення ОСОБА_1 зустрічного позову, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 49 ЦПК України, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.
Відповідно до частини сьомої статті 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.
Відповідно до статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. 
Відповідно до статті 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу. До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу. Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.
Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 123 ЦПК України). Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події (частина четверта статті 124 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 124 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Таким чином, враховуючи, що ухвала про відкриття провадження у справі отримана ОСОБА_1 31.10.2025 року, останнім днем для звернення до суду з зустрічним позовом є 15.11.2025 року. Однак 15.11.2025 року є суботою – вихідним днем. Тому подання зустрічного позову у понеділок 17.11.2025 року – перший після вихідного робочий день, свідчить про дотримання ОСОБА_1 строку подання зустрічного позову.
Проте, ухвала суду першої інстанції не підлягає скасуванню з цих підстав, оскільки висновок суду про недотримання заявником строку подання зустрічного позову не впливає на правильність висновку суду про недоцільність спільного розгляду первісного та зустрічного позовів, якого правильно дійшов суд, урахувавши предмет спору та характер заявлених вимог.
Отже, відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи зазначене вище, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстави для скасування судового рішення - відсутні.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником – адвокатом Кізік Анною Миколаївною, залишити без задоволення.
Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, постановлену 13 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий     Н.О.Тищук
Судді:      В.В.Коломієць
Т.В.Серебрякова
---------------------------------
Повну постанову складено 18 березня 2026 року