Справа № 451/560/26
Провадження № 1-кп/451/104/26 

ВИРОК
іменем України
21 квітня 2026 року місто Радехів
Радехівський районний суд Львівської області 
в складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 
секретаря – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Радехів матеріали кримінального провадження № 12026141280000027 від 06.02.2026 про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мукані Радехівського району Львівської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, пенсіонера ( ветеран війни- учасник бойових дій), зі слів інвалід 2 групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України,-
де сторонами виступають з боку:
обвинувачення - прокурор ОСОБА_4 
- представник потерпілого Радехівської міської ради ОСОБА_5 
захисту - обвинувачений ОСОБА_3 
за участю прокурора, обвинуваченого,
в с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_3 впродовж 2012 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, у порушення вимог ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 96, ч. 1 ст. 116, ст. 126 Земельного Кодексу України, ч. 1 ст. 376 Цивільного Кодексу України, ч. 5 ст. 26, п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», п. 5 «Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт», затверджених Постановою КМУ від 13.04.2011 № 466, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно- небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, самовільно, без належного оформлення права власності, права користування чи оренди на землю, та їх державної реєстрації, а також без відповідних документів, які дають право виконувати будівельні роботи, самовільно здійснив будівництво будівлі, загальною площею 30.58 м.кв. (4,67м х 6,55м) з встановленням стін з фундаментом, проектна документація щодо якої, не погоджувалась у встановленому законом порядку, на самовільно зайнятій ним земельній ділянці, що перебуває у комунальній власності Радехівської міської ради, за адресою м. Радехів по вул. Мишуги неподалік будинку № 7. Крім того, ОСОБА_3 , збудувавши вказану споруду, з 2012 року по даний час продовжує користуватися такою для власних потреб. 
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 197-1 КК України, а саме самовільне будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та надав суду показання, що відповідають фабулі обвинувачення. Зокрема, показав, що у 2012 році без будь-яких документів він самовільно зайняв земельну ділянку Радехівської міської ради в м. Радехів по вул. Мишуги, Шептицького району Львівської області неподалік будинку № 7 та розуміючи, що не має права на зайняття та використання даної ділянки, самовільно побудував гараж загальною площею 30.58 м.кв. (4,67м х 6,55м) із встановленням стін з фундаментом. Даний гараж використовує з 2012 року по даний час для власних потреб, має намір у найближчий час узаконити дану будівлю і зобов"язується більше не порушувати закон. У вчиненому розкаюється, просить суворо не карати та застосувати штраф, оскільки отримує пенсію і має дохід.
Представник потерпілого в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, майнова шкода відсутня, цивільний позов у справі не заявлявся. Заслухавши показання обвинуваченого, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники розгляду справи правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо встановлення фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів у справі.
Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які не оспорювались ними під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
У судовому засіданні були досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого: вимога про судимість обвинуваченого, згідно якої ОСОБА_3 згідно ст. 89 КК України раніше не судимий; повідчення УБД № 079844 від 25.04.2015, капія паспорта та ІПН, довідка, видана 10.02.2026 КНП «Радехівської ЦРЛ», згідно якої ОСОБА_3 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; довідка - інформація, видана міським головою, згідно якої обвинувачений характеризується позитивно.
Враховуючи викладене, суд, дослідивши письмові докази та матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, заслухавши показання обвинуваченого про визнання вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведеною повністю і вважає, що його дії правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 197-1 КК України, тобто в самовільному будівництві будівлі на самовільно зайнятій ділянці.
При призначенні покарання, суд враховує положення ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якого покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Також суд враховує загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, а саме призначення покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно положень Загальної частини цього Кодексу та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 197-1 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до п. 1 ст. 66 КК України суд визнає його щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого у відповідності до ст. 67 КК України – судом не встановлено.
Щодо особи обвинуваченого, то ОСОБА_3 згідно ст. 89 КК України раніше не судимий, є учасником бойових дій, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, одружений. Судом враховується відсутність тяжких наслідків у даному кримінальному провадженні, повне визнання вини обвинуваченим та щире його каяття, яке полягає у відвертому осуді обвинуваченого своєї протиправної поведінки, ставлення обвинуваченого до вчиненого, та готовність нести за це відповідальність, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, вік обвинуваченого, його соціальне положення.
Таким чином, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, який працює не офіційно, має дохід, позиції сторони обвинувачення та обвинуваченого щодо призначення покарання у виді штрафу, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу у межах санкції ч. 3 ст. 197-1 КК України, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення, досягнення інших цілей покарання, буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Речові докази відсутні.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не застосовувався.
Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374, 615 КПК України, суд-
ухвалив :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України та призначити йому покарання за ч. 3 ст. 197-1 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.
Вирок відповідно до ст. 532 КПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. 
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляції через Радехівський районний суд Львівської області.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
В умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.
Вирок виготовлено в одному примірнику.

Головуючий суддя	ОСОБА_6