ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2026 року 
м. Чернівці
справа №722/2364/24
провадження 822/358/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кулянда М.І.,
суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.,
секретар судового засідання Скулеба А.І.,
учасники справи:
позивач Акціонерне товариство «Ідея-Банк»,
відповідач ОСОБА_1 ,
апеляційна скарга Акціонерного товариства «Ідея-Банк» на рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 26 листопада 2025 року, 
головуючий в суді першої інстанції суддя Цицак В.Л.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2024 року Акціонерне товариство «Ідея-Банк» (далі - АТ «Ідея-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов мотивовано тим, що 20 листопада 2020 року, згідно з умовами договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі - договір) текст якого розміщено на інтернет сторінці банку за посиланням: https://ideabank.ua/sites/default/files/2022-06dkbofo_28.10.2022-19.04.2021.pdf, між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду №С-118-011666-20-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (надалі- кредитний договір). 
Зазначає, що укладаючи кредитний договір сторони погодились, що клієнт ознайомлений з умовами договору, які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згідний. Згідно з умовами згаданого кредитного договору ОСОБА_1 отримав кредит, шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по відкритому поточному рахунку, операції по якому можуть виконуватися з використанням електронного платіжного засобу в межах встановленого к лієнту ліміту 30000 гривень, із процентною ставкою за користування коштами 24% річних. 
Вказує, що АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало повністю. Натомість ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку із чим, станом на 10 жовтня 2024 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 103 500 гривень 49 копійок.
Просив суд, стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №С-118-011666-20-980 від 20 листопада 2020 року, що становить 103 500,49 гривень та складається з простроченої заборгованості в розмірі 42654,39 гривень, прострочених платежів по процентах у розмірі 60846,10 гривень та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 26 листопада 2025 року позовні вимоги АТ «Ідея-Банк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за договором № С-118-011666-20-980 про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування від 20 листопада 2020 року в загальному розмірі 16456 гривень 17 копійок, що складається із заборгованості за тілом кредиту 14946 гривень 79 копійок та заборгованості за процентами 1509 гривень 38 копійок. 
В решті позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про судові витрати.
Ухвалюючи рішення у справі про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з врахуванням досліджених доказів та проведеного судом перерахунку заборгованості по угоді №С-118-011666-20-980 від 20 листопада 2020 року, зважаючи на положення ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та часткове внесення відповідачем коштів на погашення кредиту, суд приходить до висновку, що загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Ідея Банк» становить 16456 гривень 17 копійок. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
На вказане рішення суду першої інстанції АТ «Ідея Банк» подало апеляційну скаргу. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що підписуючи кредитний договір, позичальник приєднався до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та був належним чином ознайомлений з вказаним договором, що в повній мірі узгоджується зі ст. 634 ЦК України.
Вказують, що умова кредитного договору, котрою передбачено нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості, була включена до змісту останнього відкрито, без приховування будь-якої інформації, відсутність котрої перешкоджала б відповідачу при укладенні кредитного договору дослідити його дійсний зміст, або ж самостійно обчислити загальну вартість отриманих кредитів.
Кредитний договір містить інформацію про суму виданого за ним кредиту, а також розміри та терміни внесення платежів на їх повернення, з чим відповідач погодився, підписавши кредитний договір, отримавши на його виконання кредитні кошти, котрий протягом тривалого періоду часу виконував.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
20 листопада 2020 року АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 уклали угоду № С-118-011666-20-980 про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування згідно з умовами договору комплексного банківського обслуговування.
Як вбачається із виписки по рахунку клієнта – фізичної особи ОСОБА_1 , за розрахунковий період з 01 липня 2016 року по 10 жовтня 2024 року (а.с. 17-23 том 1) ОСОБА_1 20 листопада 2020 року відкрито рахунок НОМЕР_1 у валюті гривня із кредитним лімітом 30 000 гривень. ОСОБА_1 розпочав використання кредитних коштів з 30 листопада 2020 року та нерегулярними платежами вносив грошові кошти на часткове погашення кредиту, зокрема, останнє погашення здійснено 13 серпня 2023 року.
У період з 01 липня 2016 року по 10 жовтня 2024 року ОСОБА_1 неодноразово змінювався кредитний ліміт, зокрема, 16 липня 2021 року до 40000, 00 гривень; 31 травня 2022 року до 47500, 00 гривень; 30 листопада 2022 року до 46050, 00 гривень; 31 січня 2023 року до 44660, 00 гривень; 31 серпня 2023 року до 42660, 00 гривень.
Згідно з проведеним банком детальним розрахунком по кредиту № С-118-011666-20-980 від 20 листопада 2020 року, виконаним станом на 10 жовтня 2024 року, заборгованості за кредитним договором № С-118-011666-20-980 від 20 листопада 2020 року, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , станом на 07 серпня 2024 року становить 103500, 49 гривень, з яких заборгованість за простроченим тілом НОМЕР_2 , 39 гривень та за простроченими процентами 60846, 10 гривень (а.с. 48-68, 159-179 том 1).
Як вбачається із записів у військовому квитку ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , виданого 11 травня 1985 року, та довідки форми № 5 за номером 72, виданої 14 лютого 2025 року (а.с. 98-108 том 1), солдат ОСОБА_1 перебував на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_4 з 01 березня 2022 року по 06 березня 2024 року.
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Окрім того, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 06 листопада 2023 року по справі №204/224/21 виклала висновок щодо застосування норми права, а саме якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Відмовляючи у стягненні комісії за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості у розмірах, визначених банком є безпідставними. Крім того, суд вважав за необхідне сплачені відповідачем кошти, які були спрямовані банком на погашення заборгованості за комісією, у зв`язку із нікчемністю положень договорів в цій частині, зарахувати на погашення тіла кредиту.
Також слід зазначити, що в кредитних договорах не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також АТ «Ідея Банк», не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому висновок суду про нікчемність положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є обґрунтовуваним.
Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відсотки, які нараховані з 01 березня 2022 року підлягають списанню, виходячи з наступного.
Так, згідно копії військового квитка серії НОМЕР_3 встановлено, що ОСОБА_2 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період відповідно до Указу Президента України з березня 2022 року.
Згідно довідки військової частини НОМЕР_4 №5 від 14 лютого 2023 року установлено, що солдат ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом по мобілізації у військовій частині НОМЕР_4 та безпосередню участь особи у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 01 березня 2022 рок
Згідно з п. 19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» від 30 березня 2021 року №1357-IX, який набрав чинності 23 квітня 2021 року пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції: «15. Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються».
Відповідно до абз. 5 ст. 1 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду у розумінні ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 серпня 2020 року у справі №813/402/17 дійшла висновку, що навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.
На підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який продовжувався і діє на час розгляду справи. Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України було визначено в законодавчому порядку і є особливим періодом.
Згідно із роз`ясненнями Національного банку України у листі від 02 вересня 2014 року №18-112/48620 для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року №322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.
Відповідно до роз`яснень Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України Міністерства оборони України (лист від 01 лютого 2019 року №321/722) зазначено, що документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем з початку і до закінчення особливого періоду, а також підтверджує призов під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних є військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки.
З огляду на те, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Збройних Силах України, колегія суддів вважає, що він має право на визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пільги, гарантії та компенсації, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема, на звільнення від обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом.
Застосування приписів п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку/ фінансової установи щодо наявності в особи спеціального статусу.
Положення п. 15 ст. 14 Закону не обмежують своє застосування виключно щодо позичальників за кредитними зобов`язаннями, поширюють свою дію на усі випадки нарахування санкцій та процентів за невиконання будь-яких зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, в тому числі банками.
Таким чином, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що відповідач станом на 01 березня 2022 року та станом на час розгляду справи має статус військовослужбовця Збройних Сил України та учасника бойових дій, а тому на нього поширюються пільги, передбачені п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто, у нього відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом у цей період.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Крім того, суд вірно виснував, що сплачені відповідачем комісія та відсотки за період з 01 березня 2022 року по 10 жовтня 2024 року підлягає зарахуванню на погашення основної заборгованості за кредитом (тіла кредиту).
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач скористався наданими банком коштами, сплачував кредитну заборгованість, що підтверджує прийняття усіх умов кредитного договору, проте в повному обсязі зобов`язання з повернення кредиту не виконав з огляду на нікчемність положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є такими, що не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення в частині відмови у задоволені позову про стягнення комісії та зарахування сплаченої відповідачем комісії до основної заборгованості.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, здійснивши самостійний перерахунок вже сплачених коштів, оскільки відповідач не звертався до суду з вимогами про визнання недійним договору (або його окремих частин), застосування наслідків недійсності або нікчемності правочину, не подав відзиву на позовну заяву та контррозрахунку заборгованості, є безпідставними.
У постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року по справі №766/1497/16 зазначено, що у разі встановлення, що позичальник здійснював платежі на виконання умов договору, які визнанні недійсними, він має право на проведення відповідного перерахунку, або повернення зайво сплачених коштів.
А тому, суд першої інстанції дійшовши висновку про неправильне нарахування комісії та відсотків, за період з 01 березня 2022 року по 10 жовтня 2024 року, здійснив перерахунок заборгованості за кредитним договором.
Доводи апеляційної скарги проте, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості, не в повній мірі встановив дійсні обставини справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.
Будь-яких інших доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційних скарг.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене вище, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея-Банк» залишити без задоволення. 
Рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 26 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. 
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Дата складання повної постанови – 26 лютого 2026 року.
Головуючий М.І. Кулянда 
Судді: Н.К. Височанська
І.Н. Лисак