ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 760/26383/24
провадження № 61-1619св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 травня 2025 року у складі судді Майстренка О. М. та постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року у складі колегії суддів: Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І., і виходив з такого.
Зміст позовної заяви та її обґрунтування 
1. У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - військова частина НОМЕР_1 , про стягнення моральної та майнової шкоди, отриманої внаслідок каліцтва. 
2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що проходив військову службу у складі особового складу ВЧ НОМЕР_1 . Перебував на бойових позиціях 10 липня 2023 року, де отримав травму під час висадки з бойової машини внаслідок обстрілу з боку ворога. Травмування вважав бойовим. Проте, незважаючи на травмування, він залишився на позиціях, відчуваючи сильний біль. Надалі постійно приймав знеболювальні препарати, звертався до командування з питання надання термінової медичної допомоги. На лікування до госпіталю потрапив лише у лютому 2024 року, де йому зробили операцію на хребті.
3. Посилався на те, що отримав належну медичну допомогу із запізненням, що заподіяло йому моральну шкоду. Саме внаслідок проведеної операції він був визнаний таким, що є непридатним для проходження військової служби. Під час лікування він не отримав винагороду, оскільки у військовій частині йому вчасно не видали довідку про обставини травми, яка є підставою для нарахування винагороди. 
4. Зауважував, що він звертався до ВЧ НОМЕР_1 , але йому не видали відповідну довідку і повідомили, що 10 липня 2023 року не зафіксовано обстрілу бойових позицій, тому його травмування не вважається бойовим. Зазначеними діями йому була заподіяна моральна шкода, яку він оцінив у 1 250 000 грн.
5. Крім того позивач зазначав, що йому заподіяна майнова шкода, оскільки за висновком МСЕК йому мала бути встановлена третя група інвалідності. У разі якщо відповідна третя група інвалідності встановлюється у зв`язку із захистом Батьківщини, то він мав би право на разову грошову допомогу у розмірі 757 000 грн станом на 2024 рік. Однак при встановленні йому третьої групи інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби, разова виплата становила 211 960,00 грн, що свідчить про завдання йому майнової шкоди на суму 
545 040,00 грн.
6. Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь у якості компенсації за завдану немайнову шкоду (моральну шкоду) 1 250 000 грн та у якості компенсації за завдану майнову шкоду - 
545 040 грн.
7. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 грудня 2024 року залучено до участі у справі співвідповідача - військову частину НОМЕР_1 .
8. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08 травня 2025 року закрито провадження у справі в частині вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 про стягнення майнової шкоди.
Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції
9. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08 травня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 , в частині вимог про відшкодування моральної шкоди.
10. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що дії або бездіяльність відповідачів призвели до його травмування та виникнення в нього захворювання хребта, яке викликало тривалий фізичний біль. Позивачем не надано доказів, що він у період з 10 липня 2023 року по 05 серпня 2023 року звертався із скаргами на біль у поперековому відділі хребта, повідомляв про це свого безпосереднього начальника. Позивачем також не надано доказів, які б підтвердили причинний зв`язок між отриманою ним травмою гомілкостопу і наявним у нього захворюванням остеохондроз поперекового відділу хребта.Судом встановлено, що медична допомога надавалася позивачу відповідно до його скарг.
Основний зміст та мотиви судового рішення суду апеляційного суду
11. Постановою Київського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 травня 2025 року залишено без змін.
12. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову у зв`язку з недоведеністю заявлених позовних вимог. Зазначено, що позивач не надав суду належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів щодо спричинення йому моральної шкоди, а також не довів причинно-наслідкового зв`язку між отриманою ним травмою гомілкостопу і наявним у нього захворюванням остеохондроз поперекового відділу хребта, а також між поведінкою відповідачів і заподіяною шкодою. Та обставина, що ВЧ НОМЕР_1 не видала вчасно йому довідку про обставини травмування не свідчить про завдання йому моральної шкоди, оскільки саме лише задоволення адміністративного позову у справі № 560/18047/24 не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями юридичної особи та заподіяною шкодою.
Узагальнені доводи касаційної скарги
13. 02 лютого 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити у повному обсязі позовну вимогу щодо стягнення на його користь з Міністерства оборони України та ВЧ НОМЕР_1 солідарно, у частці відповідно до ступеня їхньої вини, у якості компенсації за завдану немайнову (моральну) шкоду 1 250 000, 00 грн. 
14. Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 та у постанові Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 755/3443/21 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України). Вважає, що справа має виняткове значення для суспільства та містить виключну правову проблему.
15. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій безпідставно не звернули уваги на те, що 10 липня 2023 року, виконуючи бойове завдання, він отримав бойове травмування, але медична допомога (первинний медичний огляд) йому була надана лише 25 липня 2023 року. Увесь цей час він жив з нестерпним болем, перебував на бойових позиціях, замість належної евакуації. До того ж довідка про обставини травмування була надана йому лише через 2 роки після ухвалення Хмельницьким окружним адміністративним судом 14 квітня 2025 року рішення у справі 
№ 560/18047/24 за його позовом до ВЧ НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. 
16. Акцентує увагу на тому, що сукупна, системна та тривала протиправна бездіяльність обох відповідачів призвела до спричинення йому моральної шкоди. Протиправна бездіяльність військової частини підтверджена судовим рішенням.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
17. Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2026 року відкрито касаційне провадження у справі № 760/26383/24, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. 
18. 03 квітня 2026 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи № 760/26383/24.
19. Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2026 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. Продовжено до 11 березня 2026 року Міністерству оборони України строк на подання відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
20. 11 березня 2026 року Міністерство оборони України через підсистему «Електронний суд» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.
21. Відзив на касаційну скаргу обґрунтований посиланням на те, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що позивач не довів належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами наявність моральної шкоди та причинний зв`язок з рішеннями, діями або бездіяльністю ані Міністерства оборони України, ані військової частини НОМЕР_1 . У спірних правовідносинах відсутня протиправність та вина Міністерства оборони України, оскільки Міністерство оборони України не несе юридичної відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка безпосередньо Міністерству оборони України (Центральному апарату Міністерства оборони України) не підпорядковується.
22. Також зауважує, що позивач при зверненні у 2024 році за медичною допомогою через біль у поперековому відділі хребта не повідомляв, що погіршення стану його здоров`я пов`язане з отриманою 10 липня 2023 року травмою. Вважає, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між ушкодженням стопи та захворюванням хребта позивача.
23. Водночас, згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 18 липня 2024 року № 1105, погіршення стану здоров`я позивача було кваліфіковано як «захворювання», а тому довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) не видавалася.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
24.  ОСОБА_1 був мобілізований до лав Збройних Сил України у квітні 
2022 року.
25. З первинної медичної картки за формою 100 від 25 липня 2023 року, складеної щодо ОСОБА_1 , встановлено, що він отримав травмування у вигляді забою правої стопи, ушкодження зв`язок правого гомілкостопу. Також у вказаній медичній картці відмічено, що травма має механічний характер і поставлена відмітка «НБ» (не бойова).
26. Згідно з первинною медичною карткою за формою 100 від 05 серпня 
2023 року, складеною на ОСОБА_1 , йому було встановлено діагноз остеохондроз поперекового відділу хребта з помірно вираженим больовим синдромом.
27. Відповідно до виписки з медичної картки стаціонарного хворого № 3576
КНП «Київської міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» 
ОСОБА_1 звернувся за лікуванням 22 лютого 2024 року, хворіє тривалий час, медикаментозне лікування неефективне. З 22 лютого 2024 року по 06 березня 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку із ускладненим остеохондрозом поперекового відділу хребта.
28. Під час лікування ОСОБА_1 було проведено оперативне втручання із встановленням системи фіксації.
29. Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 06 березня 2024 року захворювання ОСОБА_1 пов`язано з проходженням військової служби і рекомендовано відпустку у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів.
30. З рапорту від 09 березня 2024 року командира 5 мінометної батареї НОМЕР_2 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 була надана відпустка строком на 30 днів.
31. Згідно з випискою з медичної картки стаціонарного хворого № 700 Військово-медичного клінічного центру Північного регіону, ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування з 02 липня по 05 липня 2024 року у зв`язку із остеохондрозом поперекового відділу хребта і був направлений на додаткове стаціонарне обстеження до госпітальної військово-лікарської комісії ВЧ НОМЕР_3 .
32. З долученого до матеріалів справи свідоцтва про хворобу № 1105 
від 18 липня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 перебував на лікуванні з 
16 липня 2024 року.
33. У короткому анамнезі (пункт 8) вказано, що біль у поперековому відділі хребта турбує тривало, лікувався переважно амбулаторно. На фоні підвищеного фізичного навантаження біль в поперековому відділі хребта посилився. Діагноз (пункт 12) міжхребцевий остеохондроз поперекового відділу хребта з килами дисків зі значним порушенням функцій. Захворювання пов`язане з проходженням військової служби. Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.
34. Зазначені відомості також відображені у довідці військово-лікарської комісії ВЧ НОМЕР_3 від 18 липня 2024 року № 1105.
35. Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 256 від 03 вересня 2024 року ОСОБА_1 звільнено у відставку з військової служби на підставі наказу №178-РС від 01 вересня 2024 року та з 03 вересня 2024 року виключено із списків особового складу військової частини та знято з відповідних видів забезпечення.
36. Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ № 931048, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності вперше з 17 жовтня 2024 року строком до 01 грудня 2025 року. Захворювання пов`язано з проходженням військової служби.
Позиція Верховного Суду
37. Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
38. Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
39. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
40. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
41. Положеннями статей 15, 16 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
42. Спірні правовідносини стосуються захисту права військовослужбовця, наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої, як стверджував позивач, внаслідок бездіяльності військової частини, у якій він проходив військову службу.
43. Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.
44. За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
45. Під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
46. Таким чином, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини особи, яка завдала шкоду (завдавача шкоди). Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
47. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22 квітня 2024 року у справі № 279/1834/22 зазначав, що тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність від порушення цивільного права особи.
48. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
49. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.
50. Разом з тим, положеннями частини другої статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
51. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).
52. У постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, від 24 січня 2024 року у справі № 755/3443/21, а також постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 
від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 зазначено, що завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.
53. Протиправність поведінки заподіювача моральної шкоди - це поведінка, яка заборонена законом, а протиправна бездіяльність - невчинення особою дій, які вона зобов`язана за законом вчинити. Це протиправні як дія і бездіяльність, так і рішення. Бездіяльність протиправна, якщо особа повинна була вчинити дію, але не вчинила. 
54. Причинний зв`язок з`ясовується між причиною, тобто протиправністю поведінки, та шкодою, як наслідком. Заподіювач несе відповідальність лише за ту шкоду, яка є наслідком саме його поведінки. Це відповідає концепції причини-умови, яка існує у праві. Тобто, зміст причинного зв`язку полягає у тому, що вчинена неправомірна дія є головною причиною, яка призвела до завдання моральної шкоди.
55. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
56. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
57. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
58. У цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
59. Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 посилався на те, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідачів, яка виразилась у несвоєчасному наданні йому медичної допомоги у зв'язку з отриманням травми при виконанні бойового завдання та ненаданні довідки про обставини травмування, йому було завдано моральних страждань (сильний біль у хребті, необхідність проведення операції, визнання його непридатним до проходження військової служби, відсутність виплати додаткової грошової допомоги у зв'язку з отриманням травми, пов'язаної із захистом Батьківщини, необхідність звернення до суду з позовом про визнання бездіяльності відповідача протиправною, неможливість отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни).
60. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25 липня 2023 року військовослужбовцю ОСОБА_1 було надано медичну допомогу у зв'язку з отриманою ним 10 липня 2023 року травмою правої стопи, ушкодженням зв`язок правого гомілкостопу.
61. 05 серпня 2023 року у зв'язку із зверненням військовослужбовця  ОСОБА_1 його було направлено на медичний огляд та встановлено діагноз остеохондроз поперекового відділу хребта з помірно вираженим больовим синдромом. У подальшому ОСОБА_1 було направлено на стаціонарне лікування та проведено оперативне втручання.
62. Згідно з наявними у матеріалах справи медичними документами (виписка з медичної картки стаціонарного хворого №3576, свідоцтво про хворобу №1105 від 18 липня 2024 року), в розділі анамнез, який складався, в тому числі із слів позивача, зазначено, що біль у поперековому відділі хребта турбує його тривалий час, лікувався він переважно амбулаторно. На фоні підвищеного фізичного навантаження біль у поперековому відділі хребта посилився. За рішенням ВЛК надавалася відпустка за станом здоров'я строком 30 календарних днів. Командиром військової частини направлений на медичний огляд ВЛК для визначення ступеню придатності до військової служби.
63. Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 18 липня 2024 року № 1105 ОСОБА_1 було визнано непридатним до військової служби через захворювання: міжхребцевий остеохондроз поперекового відділу хребта.
64. Встановивши, що причиною визнання позивача непридатним до військової служби та призначення в подальшому ІІІ групи інвалідності стало саме захворювання хребта, а 25 липня 2023 року ОСОБА_1 перебував на медичному обстеженні і висловлював скарги лише на біль у правому гомілкостопі і не повідомляв про біль у поперековому відділі хребта, суди попередніх інстанцій дійшли достатньо обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем причинно-наслідкового зв`язку між захворюванням хребта та бездіяльністю відповідача щодо направлення його на медичний огляд у зв`язку із травмою правої ноги, яка мала місце 10 липня 2023 року, лише 25 липня 2023 року. 
65. Судами правильно враховано, що у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що у період з 10 липня 2023 року по 05 серпня 2023 року ОСОБА_1 звертався за медичною допомогою із скаргами на біль у поперековому відділі хребта, повідомляв про це свого безпосереднього командира. Подальші дії ВЧ НОМЕР_1 , у якій проходив службу позивач, а саме щодо направлення його на медичний огляд 05 серпня 2023 року, стаціонарне лікування, надання відпустки за станом здоров`я, а також направлення на медичний огляд ВЛК для визначення придатності для проходження військової служби не свідчать про протиправність таких дій.
66. Колегія суддів також погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що видача позивачу довідки про обставини травмування 21 квітня 2025 року після ухвалення Хмельницьким окружним адміністративним судом рішення у справі № 560/18047/24 за його позовом до ВЧ НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, не є безумовною підставою для висновку про заподіяння позивачу моральної шкоди.
67. Верховний Суд уже зауважував, що саме лише задоволення адміністративного позову не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями/бездіяльністю органу державної влади та заподіяною шкодою. Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяння збитків, між протиправною поведінкою та шкодою виражається в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Зокрема, доведенню підлягає, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, безумовним наслідком такої протиправної поведінки (постанова Верховного Суду від 06 травня 2024 року в справі № 295/11824/23).
68. Не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17).
69. Судами попередніх інстанцій встановлено, що причиною затримки у видачі позивачу довідки про обставини травмування стало зазначення у медичній документації військовозобов`язаного ОСОБА_1 відмітки про небойовий характер отриманої ним травми. Разом з тим, згідно з наданим позивачем протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії 
№ 2025-0812-0942-4396-7 від 12 серпня 2025 року було вирішено пов`язати захворювання поперекового відділу хребта, наслідком якого стало оперативне втручання (26 лютого 2024 року) при лікуванні молодшого сержанта ОСОБА_1 , із захистом Батьківщини. Постанову про причинний зв`язок захворювання поперекового відділу хребта за свідоцтвом про хворобу госпітальної військово-лікарської комісії ВЧ НОМЕР_3 від 18 липня 2024 року № 1105 відмінено.
70. Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» гарантовано виплату військовослужбовцям одноразової грошової допомоги у випадку інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності.
71. Суди попередніх інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин, нормами матеріального і процесуального права, які підлягають застосування та надавши правову оцінку поданим сторонам доказам у їх сукупності, з урахуванням принципу балансу вірогідностей, дійшли загалом обґрунтованого висновку про недоведеність заявлених ОСОБА_1 позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.
72. Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.
73. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). 
74. Висновки суду першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин та наданої правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається заявник у касаційній скарзі. 
75. Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, ураховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі 
№ 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21)).
76. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
77. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
78. З урахуванням доводів касаційної скарги ОСОБА_1 , які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень судів апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Сердюк

В. В. Шипович