ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" березня 2026 р. Справа№ 910/4678/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Гончарова С.А.
суддів: Тищенко О.В. 
Кравчука Г.А. 

за участю секретаря судового засідання Кузьмінській О.Р.,
за участю представника (-ів) згідно протоколу судового засідання від 04.03.2026
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2025 
у справі № 910/4678/25 (суддя - Удалова О.Г.)
за позовом Акціонерного товариства "Банк Альянс"
до відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд-Інновація"
до відповідача 2 - ОСОБА_2 
до відповідача 3 - ОСОБА_1 
про стягнення 640 312, 69 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Банк Альянс" (далі - позивач, АТ "Банк Альянс") звернулось до Господарського суду міста Києва звернулось з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд-Інновація" (далі - відповідач-1, ТОВ "Буд-Інновація"), ОСОБА_2 (відповідач-2), ОСОБА_1 (відповідач-3, скаржниця) про стягнення 640 312,69 грн, з яких сума відшкодування по сплаченій вимозі - 593 039, 96 грн, сума заборгованості за процентами - 47 272,73 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2025 позов задоволено повністю. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "БУД-ІННОВАЦІЯ", ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "БАНК АЛЬЯНС" суму відшкодування по сплаченій вимозі в розмірі 593 039, 96 грн, заборгованість за процентами в розмірі 47 272,73 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "БУД-ІННОВАЦІЯ" на користь Акціонерного товариства "БАНК АЛЬЯНС" 2 561, 25 грн судового збору. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства "БАНК АЛЬЯНС" 2 561, 25 грн судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "БАНК АЛЬЯНС" 2 561, 25 грн судового збору. Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення, здійснювати нараховування 3% річних за формулою: сума 3% річних = С х 3 х Д : 365 : 100 (С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення) на суму боргу 593 039, 96 грн за період з 02.04.2025 до моменту виконання рішення суду Товариством з обмеженою відповідальністю "БУД-ІННОВАЦІЯ" та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 . 
Не погоджуючись з вказаним рішенням, 25.09.2025 (згідно дати звернення до канцелярії суду) ОСОБА_1 звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2025 у справі № 910/4678/25, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2025 по справі № 910/4678/25 в частині що стосується ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Акціонерного товариства "Банк Альянс" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , направити справу на новий розгляд у загальному позовному провадженні. 
Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що нею не підписувався кредитний договір із банком та не укладався договір поруки. У матеріалах справи відсутні належні докази підпису скаржника.
Апелянт вказує, що згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явив вимогу протягом 6 місяців після настання строку виконання основного зобов`язання, а тому порука припинилась через пропуск строку.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник вказує, що солідарність між боржниками виникає лише у випадках, прямо передбачених законом або договором (ст. 541, 554 ЦК України)
Скаржник зазначає, що справу розглянуто в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, що обмежило його право на захист, Це суперечить ст. 6 Конвенції про захист прав людини.
У матеріалах справи наявні лише електронні копії договорів поруки, які нібито підписані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , завантажені позивачем через систему «Електронний суд». Такі копії не можуть вважатися належними та допустимими доказами у розумінні ст. 77, 91 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вони не підтверджують автентичності підписів відповідачів.
Одночасно, з поданням апеляційної скарги, скаржниця просить суд витребувати у А Г «Банк Альянс» оригінали договорів поруки та призначити судово-почеркознавчу експертизу для перевірки підписів.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2025, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Тищенко О.В., Кравчук Г.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2025 у справі № 910/4678/25 залишено без руху. Роз`яснено ОСОБА_1 , що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали особа має право усунути недоліки надавши суду апеляційної інстанції докази направлення апеляційної скарги з додатками Товариству з обмеженою відповідальністю "Буд-Інновація" та ОСОБА_2 у встановлений законодавством спосіб, з відповідними доказами відправки. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2025 у справі № 910/4678/25. Витребувано матеріали справи № 910/4678/25 у Господарського суду міста Києва. Призначено до розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2025 у справі № 910/4678/25 у судовому засіданні 12.11.2025.
24.10.2025 (згідно дати звернення до системи «Електронний суд») від Акціонерного товариства "Банк Альянс" надійшов відзив на апеляційну скаргу, який вмотивованний тим, що Договір поруки є належним чином укладеним в розумінні Цивільного кодексу України в силу належної верифікації Скаржника під час підписання Договору.
Відзив обґрунтовано тим, що скаржником невірно вказано строк припинення поруки, передбачений у ч.4 ст. 559 ЦК України, а саме замість трьох років, вказано шість місяців
Позивач вмотивовує відзив також тим, що ним не пропущено трирічний строк позовної давності, з огляду на що відсутні підстави для застосування наслідків у зв`язку з його пропуском.
Достатньою підставою для виникнення зобов`язання Поручителя відшкодувати вказані кошти є факт здійснення Банком платежу на вимогу Бенефіціара .
Зважаючи на вищевикладене, позивач вважає твердження Скаржника щодо неправомірного застосування солідарної відповідальності незаконними та необгрунтованими, такими, що не відповідають обставинам справи, а відтак, не заслуговуючими на увагу суду.
Доводи Скаржника щодо неможливості вважати належним та допустимим доказом у розумінні статті 77, 91 ГПК України Договір поруки, наданий Позивачем - безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу суду.
Позивач у відзиві вказує, що вимога про витребування оригіналів договорів поруки та проведення почеркознавчої експертизи є зловживанням процесуальними правами Скаржника, направлене на затягування розгляду справи і є недоцільним.
24.10.2025 (згідно дати звернення на електрону адресу суду) від Акціонерного товариства "Банк Альянс" надійшли заперечення на клопотання про витребування доказів та призначення експертизи, які обґрунтовано тим, що Скаржник заявляє про недостовірність підпису на договорах вже після пред`явлення АТ «БАНК АЛЬЯНС» позову про стягнення заборгованості. Вказані дії Скаржника направлені на затягування розгляду справи та вказують на зловживання правом.
Скаржником не наведено обґрунтованих підстав для витребування оригіналів договорів поруки та проведення експертизи, зазначено лише про заперечення факту підписання договору поруки за відсутності належних доказів вирішення цього питання (шляхом повідомлення банку чи інших органів про вчинення підробки документу), що могло б викликати у суду сумніви у справжності тверджень Скаржника. Також Скаржником не викладено та не надано будь-яких доказів та жодних аргументів, які б свідчили про сумнівність укладання оспорюваного правочину.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 відкладено розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2025 у справі № 910/4678/25 на 26.11.2025.
12.11.2026 (згідно дати звернення до канцелярії суду) від ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому скаржниця просить суд:
- витребувати у AT «Банк Альянс» оригінали (першодруки) усіх договорів поруки (№ 734- 24/П/1, № 734-24/П/2 ), із зазначенням дати підписання, прізвищ та посад осіб, які підписували, надати відомості про спосіб передання вказаних оригіналів до банку (протоколи, акти прийому-передачі, реєстри).
- витребувати від AT «Банк Альянс» копії всіх кореспонденційних документів та квитанцій, що підтверджують відправлення рекомендованих або цінних листів на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зокрема для номерів поштових відправлень

№0101049194227 (від 08.04.2025) адресат: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та будь-які інші поштові/кур`єрські номери, зазначені у матеріалах справи.
- витребувати у оператора поштового зв`язку офіційні відомості щодо зазначених поштових відправлень з метою з`ясування причин недоставлення (неправильний індекс, реквізити, штампи, реєстраційні картки, роздруківки електронного тренінгу).
- призначити Державну судово-почеркознавчу експертизу з об`єктом дослідження порівняння підписів на оригіналах договорів поруки. Та чи виконаний підпис від імені ОСОБА_1 зображення якого розміщено на сторінках договору, та на шостій сторінці договору у рядку «Підпис» , «Поручитель» у Договору поруки № 734-24/П/2 від 17 січня 2024 року ОСОБА_1 чи іншою особою; порівняння підписів на оригіналах договорів поруки. Та чи виконаний підпис від імені ОСОБА_2 зображення якого розміщено на сторінках договору, та на шостій сторінці договору у рядку «Підпис» , «Поручитель» у Договору поруки № 734-24/П/1 від 17 січня 2024 року ОСОБА_2 чи іншою особою?
- врахувати Висновок екпертів № 1351/11/2025 ТОВ «Експертно-дослідна служба України» за результатами проведення почеркознавчої експертизи за заявою (запитом) ОСОБА_1 , яка підтвердила, що підписи ОСОБА_1 не належать ОСОБА_1 , а виконані іншою особою . Та підписи ОСОБА_2 не належать ОСОБА_2 , а виконані іншою особою встановлення факту, (ймовірності) ознак підробки.
- врахувати, що копії паспортів, представлені банком, не містять дати , підписів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , та не завірені як «копія вірна» власниками, також не представлені завірені копії «індефікаційних кодів» що свідчить про те що власники паспортів власноруч не передавали копії своїх документів , та їх не завіряли.
- з огляду на суттєвість витребуваних документів та експертизи, просити суд визнати договори поруки № 734- 24/П/1 та №734-24/П/2 недійсними, як укладені без волевиявлення сторін , чи відкласти розгляд апеляційної скарги , або призупинити її розгляд до надходження результатів Державної експертизи.
- зобов`язати відповідача (AT «Банк Альянс») відшкодувати витрати на призначену експертизу у разі залишення рішення суду першої інстанції в силі, або покласти сплату витрат на сторони відповідно до рішення суду апеляційної інстанції.
20.11.2025 (згідно дати звернення на електрону адресу суду) від АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК АЛЬЯНС» надійшли заперечення щодо клопотання ОСОБА_1 про необхідність врахування висновків експертів №1351/11/2025 від 11.11.2025 у справі №910/4678/25, які обґрунтовано тим, що висновок експертів не є належним та допустимим доказом у справі, зважаючи, що: ЕКСПЕРТНО-ДОСЛІДНА СЛУЖБА УКРАЇНИ, яка сформувала висновок №1351/112005 від 11.11.2025 не є державною спеціалізованою установою Висновок було здійснено на основі технічних копій Договорів поруки, а не оригіналів документів. Вільні зразки підпису надані в кількості менше 15 зразків підпису в інших документах Умовно-вільні зразки підписів не надавались Експертом не досліджувалося чи підпис від імені скаржника та поручителя у договорах поруки виконано під впливом збиваючих факторів (природних, штучних) та особою якої статі виконано підпис, а отже експертом порушені критерії достатності та якості при проведенні дослідження.
Відтак, вважаємо, що висновок №1351/112005 від 11.11.2025 не можна визнати беззаперечним, достатнім та допустимим доказом в межах даної справи, який підтвердить, що підписи на договорах поруки виконані не скаржником і поручителем, а іншою особою, оскільки, проведене дослідження експертом є неповним та недостанім з порушенням встановлених вимог чинних Рекомендацій, а отже існують сумніви в його правильності та достовірності.
25.11.2025 (згідно дати звернення до канцелярії суду) від ОСОБА_1 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про витребування оригіналів документів та призначення державної судової експертизи, у якому заявник просить витребувати у Акціонерного товариства "Банк Альянс" оригінали всіх спірних договорів на підставі яких заявлено вимоги, оригінали всіх заяв, анкет, договорів поруки, додаткових угод, що містять підписи від імені ОСОБА_1 та документи внутрішнього фінансового моніторингу, на підставі яких Банк встановлював особу під час оформлення, долучити висновок експертизи №1351/11/2025 та призначити державну судову почеркознавчу експертизу, яку доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 призначено до розгляду у судовому засіданні справу № 910/4678/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2025 на 14.01.2026.
Судові засідання призначені до розгляду 26.11.2025 та 14.01.2026 не відбулися, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Гончарова С.А. та судді Тищенко О.В. у відпустці.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 призначено до розгляду у судовому засіданні справу №910/4678/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2025 на 04.03.2026.
У судове засідання, що відбулось 04.03.2026 з`явилисяпредставники позивача та відповідачів 2, 3, надали свої пояснення щодо суті спору та просили задовольнити вимоги викладені в його процесуальних документах. Відповідач-1 в судове засідання не з`явився, своїх представників не направив, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується інформацією наявною в системі «Електронний суд». 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Щодо доводів скаржника про не підписання кредитного договору із банком та не укладення договору поруки та те, що матеріали справи не містять належних доказів її підпису, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що п.п. 1 п. 3 Додатку 2 до Положення про здійснення установами фінансового моніторингу, затвердженого постановою НБУ від 28.07.2020 № 107 (далі Положення), а саме Порядок ідентифікації, верифікації клієнта (представника клієнта), передбачає, що Установа (Банк) під час здійснення ідентифікації отримує такі ідентифікаційні дані для фізичної особи - відомості, зазначені в пункті 1 частини дев`ятої та в пункті 1 частини десятої статті 11 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі- Закон про ПВК/ФТ).
Пункт 1 частини 9 Закону про ПВК/ФТ передбачає, що суб`єкти первинного фінансового моніторингу під час ідентифікації та верифікації резидентів встановлюють для фізичної особи - прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові, дату народження, номер (та за наявності - серію) паспорта громадянина України (або іншого документа, що посвідчує особу та відповідно до законодавства України може бути використаний на території України для укладення правочинів), дату видачі та орган, що його видав, відомості про місце проживання або місце перебування, реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер (та за наявності серію) паспорта громадянина України, в якому проставлено відмітку про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, чи номер паспорта із записом про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків в електронному безконтактному носії, унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (за наявності).
Пункт 9 Додатку 2 до Положення передбачає, що Установа здійснює верифікацію клієнта - фізичної особи (у тому числі неповнолітньої) / ФОП або фізичної особи представника клієнта на підставі ідентифікаційного документа його власника (якщо інше не передбачено в Положенні) щодо таких ідентифікаційних даних: 1) прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові (якщо за звичаями національної меншини, до якої належить особа, прізвище або по батькові не є складовими імені, то лише складові імені); 2) дата народження; 3) серія (за наявності) та номер ідентифікаційного документа, дата видачі та орган, що його видав; 4) громадянство (для нерезидентів); 5) місце проживання або місце перебування (для резидентів) / місце проживання або місце тимчасового перебування в Україні (для нерезидентів) з урахуванням пункту 28 додатка 2 до Положення; 6) РНОКПП; 7) унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (за наявності).
Пункт 12 Додатку 2 до Положення встановлює, що Установа отримує ідентифікаційний документ під час здійснення верифікації клієнта - фізичної особи (у тому числі неповнолітньої) / ФОП або фізичної особи - представника клієнта шляхом пред`явлення оригіналу документа власником у його особистій присутності (під особистою присутністю слід уважати фізичну присутність особи, верифікація якої здійснюється, в одному приміщенні з уповноваженим працівником установи під час здійснення верифікації його особи).
Відтак, під час підписання Договору поруки №734-24/П/2 від 17.01.2024 (надалі- Договір поруки) було належним чином проведено верифікацію Скаржника на підставі Паспорта та РНОКПП копія яких міститься в матеріалах справи.
При цьому, як вбачається з матеріалів справи, Договорів поруки містять особистий підпис Скаржника на кожній сторінці Договору поруки
Скаржником не надано належних та допустимих доказів, які би підтвердили не підписання останньою вказаного Договору поруки.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що Договір поруки є належним чином укладеним в розумінні Цивільного кодексу України в силу належної верифікації Скаржника під час підписання Договору.
Щодо клопотання скаржника про витребування у AT «Банк Альянс» оригінали (першодруки) усіх договорів поруки та витребування у оператора поштового зв`язку офіційні відомості щодо поштових відправлень
Як вже зазначалось, договір поруки підписаний АТ «БАНК АЛЬЯНС» та Скаржником з підстав досягнення згоди з усіх його істотних умов. Волевиявлення Скаржника було вільним та відповідало його внутрішній волі в т.ч. і щодо істотних умов. Кожна сторінка Договору поруки містить підпис Скаржника, що свідчить про обізнаність.
Договір поруки не визнаний в судовому порядку недійсними, а отже в рамках презумпції правомірності правочину, відповідно до ст. 204 ЦК України , є правомірними та чинними.
Скаржником не наведено обгрунтованих підстав для витребування оригіналів договорів поруки та проведення експертизи, зазначено лише про заперечення факту підписання договору поруки за відсутності належних доказів вирішення цього питання (шляхом повідомлення банку чи інших органів про вчинення підробки документу), що могло б викликати у суду сумніви у справжності тверджень Скаржника. Також Скаржником не викладено та не надано будь-яких доказів та жодних аргументів, які б свідчили про сумнівність укладання оспорюваного правочину.
Апелянт разом з апеляційною скаргою додано висновок експертів №1351/11/2025 від 11.11.2025, проведено дослідження підписів скаржниці.
Згідно зі ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Господарський процесуальний кодекс України допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду нових доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона. Однак неприйнятною є ситуація, коли суд першої інстанції відмовив у позові, а заявник апеляційної скарги просить долучити до апеляційної скарги матеріали дослідження (висновок), який виготовлено на його замовлення після вирішення справи судом першої інстанції.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.12.2020 року у справі №908/1908/19.
Враховуючи викладене, колегія суддів розглядає справу за наявними на момент винесення оскаржуваного рішення доказами 
Колегія суддів розглянувши клопотання про призначення державної судової почеркознавчої експертизи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» (далі- Закон) визначено, що судовою експертизою є дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування , тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими , їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення
За приписами ст. 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Скаржником не наведено обґрунтованих підстав для проведення експертизи, зазначено лише про заперечення факту підписання договору поруки за відсутності належних доказів вирішення цього питання (шляхом повідомлення банку чи інших органів про вчинення підробки документу), що могло б викликати у суду сумніви у справжності тверджень Скаржника. Також заявником не викладено та не надано будь-яких доказів та жодних аргументів, які б свідчили про сумнівність укладання Договору поруки.
Необґрунтоване призначення судової експертизи, що матиме наслідком необхідність зупинення провадження по даній справі, призведе до затягування строків розгляду справи та знаходження учасників судового процесу у стані невизначеності , що, в свою чергу, свідчитиме про порушення положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р., якими на національні суди покладений обов`язок здійснювати швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. 
Зазначене узгоджується із постановою ОП КГС Верховного Суду від 11.06.2018 у справі № 922/2716/17, у якій зазначено, що суду слід виходити з того, що призначення судової експертизи, як процесуальної дії суду, яка у будь-якому випадку збільшує строк розгляду справи, що, відповідно, може мати наслідком порушення прав і охоронюваних законом інтересів учасників справи, а тому у кожному разі має бути обґрунтованою. 
При цьому призначення судової експертизи з порушенням зазначених вимог має наслідком безпідставне збільшення строку розгляду справи, тобто вихід за межі розумного строку розгляду справи, що суперечитиме статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Окрім того, відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
При цьому господарський суд сам визначає, чи є у нього необхідність у спеціальних знаннях і, відповідно, призначення для цього експертизи, чи такої необхідності немає, і суд може вирішити спір на підставі інших доказів, поданих у справі.
Заявлені позивачем вимоги обґрунтовані посиланням на обставини, які підтверджені представленими до матеріалів справи доказами, що підлягають оцінці судом в порядку, передбаченому нормами процесуального кодексу (ст. 43 ГПК України).
Питання, щодо з`ясування яких скаржником заявляється про необхідність призначення у справі судової експертизи можуть бути з`ясовані згідно матеріалів справи.
Таким чином, виходячи з предмету та підстав заявленого позову, для вирішення спору по суті відсутня потреба у спеціальних знаннях.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 17.01.2024 між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "БАНК АЛЬЯНС" (надалі - АТ "БАНК АЛЬЯНС, Позивач, Гарант/Банк) та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "БУД-ІННОВАЦІЯ" (надалі - ТОВ "БУД-ІННОВАЦІЯ", Відповідач, Принципал) було укладено Договір про надання гарантії № 734-24 (надалі - Договір гарантії).
На підставі вказаного Договору гарантії 17.01.2024 Банком було надано за заявою Принципала гарантію № 734-24 (надалі - Гарантія) з метою забезпечення належного виконання умов договору за результатами процедури закупівлі Капітальний ремонт багатоквартирного житлового будинку по вул. Центральна, 336, у смт Бородянка, Бучанського району Київської області" (згідно коду ДК 021:2015: 45453000-7 Капітальний ремонт і реставрація) згідно з новою редакцією тендерної документації щодо проведення відкритих торгів на закупівлю: "Капітальний ремонт багатоквартирного житлового будинку по вул. Центральна 336 в смт Бородянка, Бучанського району Київської області" (згідно коду ДК 021:2015: 45453000-7 Капітальний ремонт і реставрація), затвердженої протоколом уповноваженої особи від " 10" жовтня 2023 року № 74-5-2023, ідентифікатор закупівлі UA-2023-09-29-009966-a.
Враховуючи вищевикладене, Гарант взяв на себе безумовні зобов`язання виплатити Бенефіціару повну суму договірного забезпечення (гарантована сума), що складає 593 039,96 грн), код валюти - 980, валюта платежу - гривня, протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати отримання першої письмової вимоги (далі у тексті - "Вимога") Замовника (бенефіціара), визначену у вимозі, в межах суми гарантії, за умови, що в тексті вимоги буде посилання на порушення Учасником-переможцем (принципалом) будь-яких зобов`язань, передбачених договором закупівлі, без необхідності додаткового обґрунтування та надання додаткових документів.
З метою ідентифікації оригінал письмової Вимоги Бенефіціара (в разі її виставлення) має містити посилання на номер та дату цієї Гарантії, підпис(-и) уповноваженої(-их) особи(-іб) Бенефіціара, відбиток печатки (за наявності) Бенефіціара та повинен надсилатися засобами поштового зв`язку України за адресою: Україна, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 50, АТ "БАНК АЛЬЯНС".
Забезпечення виконання Договору повертається: 1) після виконання переможцем процедури закупівлі договору про закупівлю; 2) за рішенням суду щодо повернення забезпечення договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі недійсними або договору про закупівлю нікчемним; 3) у випадках, передбачених статтею 21 Особливостей; 4) згідно з умовами, зазначеними в договорі про закупівлю, але не пізніше, ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин. При настанні хоча б однієї з обставин для повернення забезпечення, дія цієї Гарантії (зобов`язання Гаранта перед Бенефіціаром) припиняється.
Зобов`язання Гаранта за цією Гарантією також припиняються на підставі: 1) сплати Бенефіціару суми, на яку видано Гарантію; 2) закінчення строку, на який видана Гарантія; 3) відмови Бенефіціара від своїх прав за Гарантією; 4) закінчення строку дії Договору. Ця Гарантія є чинною з дати її видачі банком-гарантом.
Термін дії цієї гарантії до " 01" лютого 2025 року, але у будь-якому випадку не менше ніж строк дії договору про закупівлю.
Будь-яка Вимога за цією гарантією повинна бути отримана Гарантом не пізніше зазначеної дати.
Як погоджено сторонами в п. 4.2 договору гарантії, порушення Принципалом зазначеного в цьому пункті терміну сплати Суми відшкодування, вважається простроченням виконання Принципалом грошового зобов`язання за цим Договором, за що встановлюється відповідальність у розмірі 30,0% річних в гривні. 
Згідно з п. 4.2.1. Договору вказані проценти нараховуються Гарантом наступним чином: відповідно до 4.2.2. проценти нараховуються з дня перерахування (сплати) Гарантом грошових коштів Бенефіціару за Гарантією до моменту фактичного повернення/ відшкодування Принципалом Гаранту у повному обсязі всієї Суми відшкодування; 
Проценти нараховуються виходячи з розміру процентної ставки, зазначеної в п. 4.2. цього Договору п. 4.2.3. договору 
Як визначено в п.п. 4.2.5, 4.2.6 договору гарантії, проценти нараховуються на суму щоденного фактичного залишку заборгованості Принципала перед Гарантом за цим Договором; проценти нараховуються виходячи з умови, що до розрахунку приймається календарна кількість днів у році та календарна кількість днів у місяці. 
Відповідно до п. 4.2.8 проценти, нараховані за місяць, відповідно до умов цього Договору, Принципал зобов`язаний сплачувати на рахунок, який зазначається у відповідному письмовому повідомленні Банку (Гаранта), щомісяця, не пізніше 05 числа місяця (включно) наступного за тим, за який вони нараховані. Якщо день сплати Принципалом процентів припадає на вихідний або святковий (неробочий день), сплата процентів здійснюється Принципалом в наступний банківський день, що слідує за вихідним або святковим (неробочим) днем.
Крім того, 17.01.2024 з метою належного виконання Принципалом своїх зобов`язань за Договором гарантії між АТ "БАНК АЛЬЯНС та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 734-24/П/1.
Поручитель відповідно до пункту 2.1 Договору поруки поручився перед Гарантом та зобов`язався повернути Банку суму всіх грошових коштів, сплачених Банком за рахунок власних коштів за гарантією, гранична сума якої складає 593 039,96 грн в строк/термін та в порядку, визначеному Договором гарантії. Строк/термін дії гарантії (строк/ термін дії ліміту за Договором гарантії) з 17.01.2024 по 01.02.2025 включно.
Відповідно до пункту 4 Договору поруки ОСОБА_2 та ТОВ "БУД-ІННОВАЦІЯ" відповідають перед Банком (Гарантом) як солідарні боржники.
Поручитель відповідає перед Банком (Гарантом) в тому ж обсязі, що і ТОВ "БУД-ІННОВАЦІЯ", включаючи сплату суми, виплаченої Банком (Гарантом) на вимогу бенефіціара, процентів від суми боргу за Гарантією, комісій, пені, інших платежів та витрат, передбачених Договором гарантії, відшкодування збитків (пункт 5 Договору поруки).
Відповідно до п. 8.1 Договору поруки Поручитель зобов`язаний виконати передбачене цим пунктом зобов`язання, як солідарний боржник, протягом строку, вказаного у відповідній вимозі Банку.
Згідно з п. 8.2. Договору поруки Сторони домовились, що Банк має нічим не обмежене право на зворотну вимогу до Поручителя, як до солідарного боржника (Регрес) у розмірі всіх сум, сплачених Банком за гарантією, процентів, пені та будь-яких витрат (збитків). Враховуючи положення ст. 562 Цивільного кодексу України достатньою підставою для виникнення зобов`язання Поручителя відшкодувати вказані кошти (в т.ч. витрати, збитки, проценти, пеню тощо) є факт здійснення Банком платежу на вимогу бенефіціара.
Відповідно до п. 15 Договору поруки порука за цим договором припиняється після закінчення 3 (трьох) років з дня настання терміну виконання основного зобов`язання, передбаченого Договором гарантії, але в будь-якому разі до повного виконання зобов`язань за Договором гарантії.
Як визначено п. 25 Договору поруки, всі повідомлення (вимоги, листи, процесуальні документи тощо) за цим Договором будуть вважатися направленими/зробленими належним чином у разі, якщо вони здійснені у письмовій (паперовій) формі за підписом Сторони/уповноваженого представника Сторони та надіслані рекомендованим листом, або цінним листом, або кур`єром, або вручені особисто за адресами Сторін, зазначеними у цьому Договорі або за адресами Сторін, що зазначені у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на дату відправки.
Датою отримання таких повідомлень (вимог, листів, процесуальних документів тощо) буде вважатися дата їх особистого вручення або дата вручення кур`єром або дата відмітки про вручення поштою, в залежності від того, яким способом були направлені повідомлення (вимоги, листи, процесуальні документи тощо). А у разі повернення повідомлення (вимоги, листів, процесуальних документів тощо) на адресу Банка з іншими поштовими відмітками (в тому числі закінчення терміну зберігання, відсутність адресату за вказаною адресою, відмова адресата від одержання та інше) - датою отримання таких повідомлень (вимог, листів, процесуальних документів тощо) буде вважатися дата їх відправлення. Сторони погодили, що датою відправлення вважається дата, проставлена за допомогою штампувального поштового пристрою будь - якого відділення поштового зв`язку та/або дата вказана у розрахунковому документі (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку з прийняття та відправлення відповідного повідомлення (вимоги, листа, процесуального документа тощо).
Повідомлення (вимоги, листи, тощо) можуть також направлятись Стороною іншій Стороні у вигляді електронного документу за допомогою засобів інформаційних, електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем або шляхом відправлення електронних носіїв, на яких записано цей документ, в тому числі на її адресу електронної пошти, зазначену в цьому Договорі або на адресу в системі дистанційного обслуговування клієнтів "Корпоративний Клієнт-банк" або "Інтернет-Клієнт-банк". При цьому Сторони домовились, що необхідність у кожної із Сторін здійснювати відповідні дії та виконувати відповідні зобов`язання, встановлені цим Договором, виникають з моменту направлення іншою Стороною повідомлення (вимоги, листа, тощо) про необхідність такого виконання у порядку, визначеному цим абзацом.
17.01.2024 з метою належного виконання Принципалом своїх зобов`язань за Договором гарантії між АТ "БАНК АЛЬЯНС" та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки № 734-24/П/2.
Вказаний договір є аналогічним договору № 734-24/П/1 від 17.01.2024 (з відповідачем-1), а тому відповідні пункти та умови не описуються повторно.
Як вказує позивач у позові, ним 16 грудня 2024 року отримано вимогу про сплату гарантії № 2759/01с/02 від 12.12.2024 (далі - Вимога) від Бенефіціара - Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області (код 26345736, адреса: вул. Святослава Хороброго, 11-а, м. Київ, 03151) щодо сплати суми Гарантії в розмірі 593 039,96 грн, у зв`язку з порушенням умов виконання зобов`язань Принципалом за договором.
У зв`язку з вищенаведеним, відповідно до п 3.5 Договору та враховуючи ймовірність виникнення у Банку витрат, пов`язаних зі сплатою коштів на Вимогу, Банк листом за № 21.2.2/6684 від 17.12.2024 повідомив Принципала про отримання даної Вимоги.
Банк, перевіривши Вимогу Бенефіціара, дійшов висновку, що вимога є достовірною та належно представленою, Бенефіціаром дотримані умови подання Вимоги, до неї включені всі умови, що передбачаються Гарантією. Вимога отримана Банком в строки, передбачені Гарантією, відповідно у Гаранта відсутні правові підстави у відмові в оплаті за Вимогою.
26.12.2024 Банк сплатив на користь Бенефіціара за Гарантією кошти в сумі 593 039,96 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 94859.
Таким чином, як зазначає позивач, з моменту здійснення оплати на користь Бенефіціара у Банку виникло право регресної вимоги до ТОВ "БУД-ІННОВАЦІЯ".
Згідно з п. 3.10 Договору гарантії одержана Гарантом письмова Вимога від Бенефіціара про сплату грошової суми, що відповідає умовам наданої Гарантії, є достатньою підставою для сплати коштів Бенефіціару за Гарантією. Гарант не відповідає перед Принципалом за наслідки виконання Вимоги, причиною пред`явлення якої стали безпідставні та/або неправомірні дії Бенефіціар, або його представників-посадових та уповноважених осіб та/або третіх осіб.
Відповідно до п. 3.11 Договору гарантії, враховуючи положення ст. 569 Цивільного кодексу України, Сторони домовились, що Банк має нічим не обмежене право на зворотну вимогу до Принципала (Регрес) у розмірі всіх сум, сплачених Банком за Гарантією, процентів, пені та будь-яких витрат (збитків).
Достатньою підставою для виникнення зобов`язання Принципала відшкодувати вказані кошти (в т.ч. витрати, збитки, проценти, пеню тощо) є факт здійснення Гарантом платежу на вимогу Бенефіціара.
Відшкодування має бути здійснено Принципалом своєчасно та незалежно від відповідності/невідповідності сплати Банком сум за Гарантією передбаченому Гарантією порядку такої сплати, а також незалежно від факту доведеності Бенефіціаром настання гарантійного випадку за Гарантією, дійсності Вимоги чи відсутності гарантійного випадку за Гарантією на бачення Принципала.
Відповідно до п. 4.2 Договору гарантії Принципал зобов`язаний відшкодувати Банку Суму відшкодування не пізніше наступного робочого дня після здійснення Гарантом платежу за Гарантією, якщо інший строк не встановлений у регресній вимозі.
Згідно з п. 5.3. Договору гарантії Принципал не може бути звільнений від виконання зобов`язань та/або відповідальності за цим Договором при жодних обставинах, у тому числі навіть тих, що не залежать від Принципала.
Виходячи з вищевикладеного, вимогою № 21.2.2/6935 від 30.12.2024 Банк вимагав відшкодувати суму, сплачену за Гарантією, а саме 593 039, 96 грн не пізніше 08.01.2025.
Проте, як вказує позивач у позові, жодних дій зі сторони Принципала щодо оплати коштів здійснено не було.
Банк листом № 21.2.2/1608 від 25.03.2025 направив вимогу поручителю - ОСОБА_2 щодо сплати, якою просив не пізніше 28.03.2025 відшкодувати суму коштів, сплачену за гарантією, а саме 593 039,96 грн.
Крім того, листом № 21.2.2/1609 від 25.03.2025 позивач направив вимогу поручителю - ОСОБА_1 щодо сплати, якою просив не пізніше 28.03.2025 відшкодувати суму коштів, сплачену за гарантією, а саме 593 039,96 грн.
Проте, як зазначає банк (позивач) відповідачами грошових коштів не сплачено, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 640 312, 69 грн станом на 02.04.2025, з яких: - сума відшкодування по сплаченій вимозі - 593 039,96 грн, а також сума заборгованості за процентами - 47 272,73 грн.
Таким чином, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ним як гарантом за договором про надання гарантії № 734-24 від 17.01.2024 виплачено бенефіціару (Службі відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області) грошові кошти в межах наданої гарантії в розмірі 593 039,96 грн, у зв`язку з чим у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача (принципала).
В свою чергу, вимоги до відповідача-2 та відповідача-3 мотивовані тим, що останні на підставі договорів поруки від 17.01.2024 за № 734-24/П/1 та № 734-24/П/2 поручились перед позивачем за належне виконання відповідачем-1 умов банківської гарантії № 734-24 від 17.01.2024.
Розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Так, частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно зі статтею 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до статті 562 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.
Частинами першою, третьою статті 563 ЦК України унормовано, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.
У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.
Як передбачено частиною другою статті 564 ЦК України, гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.
Відповідно до частин першої, третьої статті 565 ЦК України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.
Якщо гарант після пред`явлення до нього вимоги кредитора дізнався про недійсність основного зобов`язання або про його припинення, він повинен негайно повідомити про це кредитора і боржника; повторна вимога кредитора, одержана гарантом після такого повідомлення, підлягає задоволенню.
Згідно з пунктом 1 статті 2 Уніфікованих правил Міжнародної торгівельної палати для гарантій на першу вимогу 1992 року банківська гарантія означає будь-яку гарантію або платіжне зобов`язання банку, страхової компанії або будь-якої іншої юридичної або фізичної особи (гарант), видану у письмовій формі та яка містить зобов`язання виплатити грошову суму у разі подання письмового платіжного вимоги, складеної відповідно до її умов, а також інших документів (наприклад, сертифіката, виданого архітектором або інженером, судового чи арбітражного рішення), якщо таке зобов`язання видано, зокрема, по наказу й під відповідальність однієї сторони (принципала).
Згідно з пунктом а) статті 20 Уніфікованих правил будь-яка платіжна вимога повинна бути зроблена у письмовій формі на додаток до документів, визначених у самій гарантії, та повинна включати письмову заяву, яка знаходиться або в самому тексті вимоги, або в окремих документах; письмова заява має містити: 1) твердження, що принципал порушив свої зобов`язання за основним контрактом, а у разі тендерної гарантії - умови тендеру, а також 2) зобов`язання, які порушив принципал.
Згідно з пунктом b) статті 20 Уніфікованих правил гарантія за своєю природою є самостійною угодою, незалежною від основного контракту або тендеру, на якій вона ґрунтується, тому гарант жодним чином не пов`язаний таким контрактом або тендером, незважаючи на те, що посилання на них містяться в тексті гарантії обов`язок гаранта - сплатити грошову суму, зазначену в гарантії, за поданням письмової вимоги та інших документів, зазначених у гарантії, які за зовнішніми ознаками відповідають умовам, описаним у гарантії.
Статтею 9 зазначених Уніфікованих правил встановлено, що всі документи, що надаються згідно з гарантією, включаючи платіжну вимогу, мають бути перевірені гарантом з належною увагою, аби визначити, чи відповідають вони за зовнішніми ознаками умовам гарантії. Якщо такі документи не відповідають за зовнішніми ознаками умовам, зазначеним у гарантії, вони мають бути відхилені.
Загальний порядок, умови надання та отримання банками гарантій/ контргарантій та їх виконання визначений підзаконним актом - Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 639 від 15.12.2004 (далі - Положення № 639).
Відповідно до підпункту 9 пункту 3 розд. І цього Положення гарантія - спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.
Відповідно до п. 36 розд. V Положення № 639 банк-гарант (резидент), отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара, або іншого банку вимогу, перевіряє достовірність цієї вимоги, а також те, що вона становить належне представлення.
Вимога - лист або повідомлення з вимогою до банку-гаранта / банку-контргаранта сплатити кошти за гарантією / контргарантією. Вимога за гарантією складається бенефіціаром і подається у довільній формі, якщо інше не визначено умовами гарантії (у якій має зазначатися, у чому полягає порушення принципалом базових відносин, забезпечених гарантією), або надсилається у формі повідомлення банку-гаранту. Вимога за контргарантією складається банком-гарантом (або іншим банком-контргарантом) і подається за довільною, якщо інше не визначено умовами контргарантії, формою або надсилається у формі повідомлення банку-контргаранту (пп. 7 п. 2 розд. І Положення № 639).
Відповідно пп. 11 п. 2 розд. І Положення № 639 унормовано, що належне представлення - представлення документів за гарантією/контргарантією, яке відповідає вимогам і умовам такої гарантії/контргарантії; вимогам правил, яким підпорядковується гарантія/контргарантія, а якщо немає відповідного положення в гарантії/контргарантії або правилах, - міжнародній стандартній практиці за гарантіями /контргарантіями.
Крім того, під час розгляду даної справи судом враховані висновки, викладені у постанові постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20 були зроблені наступні висновки:
"Об`єднана палата вважає, що законодавчі положення про те, що гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, слід розуміти таким чином, що звернення бенефіціара до гаранта з вимогою про сплати грошової суми у випадку, коли принципал не порушив основного зобов`язання (наприклад, якщо воно припинене виконанням або з інших підстав, чи є недійсним) є правопорушенням. Водночас це правопорушення спрямоване проти принципала, а не проти гаранта, і воно не впливає на обов`язок гаранта по сплаті відповідної суми за гарантією.
Положення закону про те, що кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією (частина третя статті 563 ЦК України), слугує меті ідентифікації порушення зобов`язання, а відтак, конкретизації банківської гарантії, і не вказує на обов`язок гаранта перевіряти таке порушення.
Об`єднана палата дійшла висновку, що наведені вище норми ГК України і ЦК України слід розуміти таким чином, що гарант не вправі робити власних висновків щодо наявності чи відсутності обов`язку принципала, а зобов`язаний платити за гарантією, якщо вимога та додані документи (якщо вони передбачені умовами гарантії) за зовнішніми ознаками відповідають умовам гарантії. Стаття 565 ЦК України визначає вичерпний перелік випадків, коли гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора. Цей перелік, зокрема, не містить такої підстави для відмови гаранта від платежу, як відсутність чи недоведення бенефіціаром порушення основного зобов`язання боржником".
Під час розгляду даної справи суду не надано доказів відшкодування позивачу грошових коштів, виплачених за наданою гарантією, у зв`язку з чим суд вважає вимогу позивача про солідарне стягнення з відповідачів 593 039, 96 грн правомірною.
Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення процентів у розмірі 47 272,73 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з п. 4.2 договору гарантії порушення принципалом зазначеного в цьому пункті терміну сплати суми відшкодування вважається простроченням виконання принципалом грошового зобов`язання за цим договором, за що встановлюється відповідальність у розмірі 30,0% річних в гривні.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок процентів, суд вважає його арифметично вірним та відповідно вимогу позивача такою, що підлягає задоволенню.
Крім того, у позові позивач просить суд зазначити про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення.
Згідно з ч. 10 ст. 238 ГПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.
Згідно з ч. 11, 12 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", якими передбачено, що якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. 
До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.
Таким чином, суд вважає за можливе в резолютивній частині рішення суду зазначити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення у даній справі, щодо нараховування 3% річних за формулою: сума 3% річних = С х 3 х Д : 365 : 100 (С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення) на суму боргу 593 039,96 грн за період з 02.04.2025 до моменту виконання рішення суду Товариством з обмеженою відповідальністю "БУД-ІННОВАЦІЯ" та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .
Щодо доводів скаржниці про неправомірне застосування солідарної відповідальності, колегія судді зазначає, що за змістом частин 1, 2, 4 ст. 200 Господарського кодексу України (далі- ГК України) гарантія (банківська гарантія) є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження банком, іншою фінансовою установою задоволення вимог управненої сторони в розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає зазначене у ньому певне зобов`язання або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 547 ЦК України).
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).
Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.
Обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).
Відповідно до п. 4 Договору поруки за виконання зобов`язань за договором гарантії поручитель та принципал відповідають перед банком як солідарні боржники.
Згідно з умовами п. 5 Договору поруки поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і принципал, включаючи сплату суми, виплаченої банком на вимогу бенефіціара, процентів від суми боргу за гарантією, комісій, пені, інших платежів та витрат, передбачених договором гарантії, відшкодування збитків. Наступним сторони домовилися, що у разі збільшення або зменшення обсягу зобов`язань принципала за договором гарантії (в тому числі зміни розміру суми гарантії, строків виконання зобов`язань за договором гарантії, тощо), обсяг поруки згідно умов цього договору без додаткового повідомлення поручителя та укладання додаткового договору до цього договору збільшується або зменшується відповідно до обсягу забезпеченого порукою основного зобов`язання таким чином, щоб поручитель відповідав перед банком за виконання принципалом своїх зобов`язань за договором гарантії в повному обсязі.
Відповідно до п.8.2. Договору поруки передбачено, що сторони домовились, що банк має нічим не обмежене право на зворотну вимогу до Поручимтеля, як до солідарного боржника (регрес) у розмірі всіх сум, сплачених Банком за гварантією. Достатньою підставою для виникнення зобов`язання Поручителя відшкодувати вказані кошти є факт здійснення Банком платежу на вимогу Бенефіціара.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку щодо необгрунтованості доводів скаржниці про неправомірність застосування солідарної відповідальності необгрунтованими, такими, що не відповідають обставинам справи.
Щодо доводів скаржника про те, що порука припинена через пропуск строку у порядку ч. 4 ст. 559 ЦК України, а саме порука припиняється якщо кредитор не пред`явив вимогу протягом 6 місяців після настання строку виконання основного зобов`язання.
Відповідно до ч.4 ст. 559 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) у редакції станом на момент укладення Договору поруки №734-24/П/2 від 17.01.2024 встановлено, що порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя.
Таким чином, скаржником невірно вказано строк припинення поруки, передбачений у ч.4 ст. 559 ЦК України, а саме замість трьох років, вказано шість місяців .
Так, скаржниця в апеляційній скарзі зазначає про застосування строку позовної давністі.
Відповідно до положень ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
В ч. 3 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення
Згідно з ч.ч. 4, 5 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Отже, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.
За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Так, позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності.
Згідно з роз`ясненнями, наведеними в п. 2.2 постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
За положеннями ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
При цьому відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» (далі - Закон), відповідно до якого розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Закон набрав чинності 02.04.2020 року, тому початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме із моментом набрання чинності 02.04.2020 цим Законом (пункт 79 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2024 у справі №167/1058/20).
Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24:00 год. 30.06.2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2».
Разом з тим, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
До зазначеного Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 вносились зміни Указами Президента України, якими з урахуванням затвердженого Законом України від 15.07.2025 № 4524-ІХ Указу Президента України від 14.07.2025 № 478/2025, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05:30 год. строком на 90 діб до 05.11.2025 року.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ, який набрав чинності 17.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».
Аналогічна правова позиція щодо обчислення строку позовної давності викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі КГС від 17.04.2024 у справі № 903/877/20 (903/933/23).
Відтак, 02.04.2020 року на всій території України введено карантин, який неодноразово продовжувався і відповідно строки позовної давності продовжено на час дії такого карантину, в подальшому законодавець передбачив, що у період дії воєнного стану в Україні перебіг позовної давності, визначений ЦК України, зупиняється на строк дії такого стану (в т.ч. й по ст. 559 ЦК України). 
Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не пропущено трирічний строк позовної давності, з огляду на що відсутні підстави для застосування наслідків у зв`язку з його пропуском.
Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.
Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про задоволення позовних вимог повністю та стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "БУД-ІННОВАЦІЯ", ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "БАНК АЛЬЯНС" суми відшкодування по сплаченій вимозі в розмірі 593 039, 96 грн, заборгованості за процентами в розмірі 47 272,73 грн.
З огляду на викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2025 у справі № 910/4678/25 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2025 у справі № 910/4678/25 - залишити без змін.
Судові витрати, за перегляд рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.
Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 21.04.2026

Головуючий суддя С.А. Гончаров 

Судді О.В. Тищенко

Г.А. Кравчук