Справа № 156/376/26
Провадження № 3/156/202/26
Рядок статзвіту 146

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 квітня 2026 року сел. Іваничі
Суддя Іваничівського районного суду Волинської області Федечко М. О., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли з Відділення поліції №1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , працює на посаді «гірничий майстер» ВП Шахта "Степова" ДП "Львіввугілля",
за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП),
учасники справи:
особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 
про права передбачені ст. 268 КУпАП, ст. ст. 10, 63 Конституції України, особі роз`яснено, 
в с т а н о в и в :
І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 625866 від 27.03.2026 року, ОСОБА_1 , 27.03.2026 року о 19:55 год. в с. Осмиловичі, авто дога Р-15, 79 км. керував транспортним засобом «Пежо 3008», не врахував безпечної швидкості руху для постійного контролю за дорогою, обстановкою, в результаті чого здійснив наїзд на косулю, яка раптово вибігла на проїзну частину. Внаслідок чого автомобіль зазнав механічних пошкоджень, чим порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена статтею 124 КУпАП. 
ІІ. Пояснення учасників справи
В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, ствердив, що дійсно того вечора їхав додому на автомобілі (керував ним), разом з товаришем, було темно, на автодорогу, зненацька, з правої сторони транспортного засобу, з узбіччя, вибігло по черзі дві козулі, він почав екстренно гальмувати, одну із тварин оминув, проте інша вдарилась об праву сторону його автомобіля, а саме фару та крило. Він одразу ж зупинився та викликав поліцію. Наголосив, що на автодорозі Р-15 не міститься попереджувального знаку «Дикі тварини», не було жодного освітлення, попереджувальних знаків, а він їхав з дозволеною швидкістю - 50 км/год. Просив суд не притягувати його до адміністративної відповідальності. 

ІІІ. Джерела права та застосоване судом законодавство
Відповідно до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
За положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 р., Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.98 р., п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 р.), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.
Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до п. 12.1 ПДР під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Відповідальність за ст. 124 КУпАП наступає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Диспозиція статті 124 КУпАП передбачає, що за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна настає адміністративна відповідальність.
Об`єктами правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Об`єктивна сторона правопорушення в даній ситуації виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності. Згідно диспозиції статті 124 КУпАП для того, щоб порушення вважалося завершеним потрібні факти: особа водій повинна експлуатувати автомобіль і заподіяння або спричинення збитку.
Суд зауважує, що в рамках даного провадження суд перевіряє: чи мала місце дорожньо-транспортна подія, чи порушила особа, яка притягується до адміністративної відповідальності правила дорожнього руху, та чи є причинно-наслідковий зв`язок між порушенням правил дорожнього руху та дорожньо-транспортною подією.
При виявленні причинного зв`язку необхідно враховувати як дії (бездіяльність) особи, яка керує транспортним засобом, так і неналежне (у тому числі невинне) поводження інших учасників руху (тобто й пішохода), що також може виключити відповідальність водія. Крім того, при вирішенні питання про причинний зв`язок ураховується наявність у водія технічної можливості уникнути шкідливого наслідку. Якщо такої можливості не було і встановлено, що аварійну ситуацію викликано не ним, то відповідальність водія виключається. У випадку, коли вказану ситуацію було створено самим водієм-порушником, відсутність технічної можливості уникнути шкідливих наслідків юридичного значення не має.
Порядок дорожнього руху на території України згідно ЗУ «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306.
Відповідно до загальних положень ПДР, правила встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху.
У справі «Проніна проти України», № 63566/00, від 18 липня 2006 Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.
Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Також, як у справі «Бакланов проти росії» (рішення від 9 червня 2005), так і в справі «Фрізен проти росії» (рішення від 24 березня 2005) Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

ІV. Оцінка суду щодо фактичних обставин справи та його висновок 
Окрім протоколу серії ЕПР 1 № 625866 від 27.03.2026 року, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявні: письмові пояснення водія ОСОБА_1 які аналогічні тим, які він надав в судовому засіданні, електронний рапорт ЄО №3545 від 27.03.2026 року, письмові пояснення від 27.03.2026 року ОСОБА_2 , пасажира автомобіля, схема місця ДТП від 27.03.2026 року.
Так, дійсно пунктом 12.1. Правил дорожнього руху, порушення котрого ставиться у провину ОСОБА_1 , передбачено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Відповідно п. 12.3 ПДР України у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Статтею 124 КУпАПпередбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього рухуправил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Відповідно до вимог п. 1, 2 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженоїнаказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 листопада 2015 року №1395, протокол про адміністративне правопорушення складається в письмовій формі відповідно достатті 254 КУпАП. До протоколу про адміністративне правопорушення долучаються зокрема: письмові пояснення свідків правопорушення в разі їх наявності, а також інші документи та матеріали, які містять інформацію про правопорушення. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.
Також, відповідно до п. 1 розділу IX даної Інструкції у разі порушення учасниками дорожнього рухуправил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці дорожньо-транспортної пригоди складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються: схема місця ДТП, яку підписують учасники ДТП та поліцейський; пояснення учасників пригоди та свідків (у разі їх наявності); показання технічних приладів (у разі їх наявності); показання засобів фото- та/або відеоспостереження (у разі їх наявності); інші матеріали, які необхідні для прийняття рішення у справі.
При цьому відповідно до п.п. 12 п. 4 даного розділу на схемі місця ДТП графічно зображуються та фіксуються зокрема розташування світлофорів, дорожніх знаків та інших засобів технічного регулювання дорожнього руху.
Так, з долученої до матеріалів справи схеми місця ДТП від 27.03.2026 року вбачається, що внаслідок такої в автомобіля Пежо 3008, була пошкоджена передня права фара та переднє праве крило. З даної схеми вбачається, що подія відбулась у вечірню пору доби, поза межами населеного пункту, на ділянці дороги, де відсутнє огородження дороги вздовж проїжджої частини, відсутнє зовнішнє освітлення проїжджої частини. Окрім того, на схемі ДТП відображено тільки дорожній знак - стовпчик кілометражу. Будь-яких інших дорожніх знаків схема місця ДТП не містить.
З письмових пояснень, наданих ОСОБА_1 на місці ДТП, а також з його пояснень, наданих в судовому засіданні, вбачається, що подія відбулась на неогородженій, неосвітленій частині дороги Р-15 поблизу населеного пункту с.Осмиловичі, він рухався з дозволеною швидкістю та не міг передбачити появи на дорозі перешкоди у вигляді дикої тварини у зв`язку з відсутністю попереджувального знаку, яка вибігши з узбіччя вдарилася об праву частину його автомобіля. Окрім того він вживав заходи для зменшення швидкості. Анатолічні пояснення надавав на місці ДТП пасажир автомобіля ОСОБА_2 .
Водночас, окрім вказаної схеми ДТП та письмових пояснень матеріали справи не містять жодних інших доказів, зокрема на підтвердження факту того, що пошкодження автомобіля водієм відбулося саме внаслідок неуважності останнього та перевищення ним швидкості руху, а не внаслідок погодної та дорожньої обстановки, що склались.
Верховний Суд України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, розглядаючи справу №524/5741/16-а зауважив, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в законодавчих актах України, зокрема, в КПК України, в ст. 17 якого зазначається, що особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.
Частина 2 ст. 251 КУпАП закріплює обов`язок осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, збирати докази.
Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.
Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Оскільки матеріали справи підтверджують покази ОСОБА_1 , то суд бере такі до уваги та, враховуючи обставини, за яких настала дорожньо-транспортна пригода, та оскільки будь-яких інших доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченогост. 124 КУпАП, окрім протоколу серії 27.03.2026 року, адміністративні матеріали не містять, такий сам по собі не доводить його вини, а тому суд приходить до висновку, що провадження у справі відносно за ст. 124 КУпАП підлягає закриттю у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП України за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суддя, -
п о с т а н о в и л а :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за ст.124 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду.

Суддя М.О. Федечко