Справа №345/6494/25 
Провадження № 2/345/1234/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.03.2026 р. м.Калуш
Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області 
в складі  головуючого судді  Сухарник І.І.
з участю  секретаря судового засідання  Рибчук Ю.М.
представника відповідача Коваленко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Калуша у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, –
В С Т А Н О В И В: 
представник позивача звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 2334851 від 16.08.2024 у розмірі 27600,00 грн., за договором позики № 3794426 від 25.10.2020 у розмірі 7164,00 грн. та судовий збір у розмірі 3028,00 грн. 
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 16.08.2024 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (Кредитодавець) та відповідачем ОСОБА_2 укладено Договір позики № 2334851. 14.06.2021р. між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/06/21 у відповідності до умов якого до позивача перейшло право вимоги за договором позики № 2334851 від 16.08.2024. Відповідно до реєстру боржників № 39 від 23.12.2024 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 27600,00 грн, з яких: 8000,00 грн основна сума боргу, 23,20 грн заборгованість за відсотками, 16000,00 грн заборгованість за пенею, 3576,80 грн комісія за надання позики.
Крім того, 25.10.2020 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (Кредитодавець) та відповідачем ОСОБА_2 укладено Договір позики № 3794426. 14.06.2021р. між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/06/21 у відповідності до умов якого до позивача перейшло право вимоги за договором позики № 3794426 від 25.10.2020. Відповідно до реєстру боржників № 4 від 16.08.2021 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 7164,00 грн, з яких: 3000,00 грн основна сума боргу, 4164,00 грн заборгованість за відсотками.
Оскільки відповідач зобов`язання за кредитними договорами не виконує, заборгованість не сплачує, позивач просить суд позов задовольнити (а.с.1-5).
Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.12.2025 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в загальній сумі 18764,00 грн, а саме: за договором позики № 2334851 від 16.08.2024 у розмірі 11600,00 грн (в тому числі: борг за тілом кредиту 8000,00 грн, відсотки 23,20 грн, комісія 3576,80 грн) та за договором позики № 3794426 від 25.10.2020 у розмірі 7164,00 грн (в тому числі: борг за тілом кредиту 3000,00 грн, відсотки 4164 грн). Також стягнуто з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1634,51 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.54-60).
04.02.2026 заявник (відповідач) ОСОБА_1 звернувся із заявою про перегляд даного заочного рішення. Заявник зазначив, що про дату, час та місце розгляду справи, а також про можливість ухвалення заочного рішення він належним чином повідомлений не був. Повісток він не отримував, не мав можливості подати відзив, надати докази чи взяти участь в судовому засіданні. Жодних повідомлень в додатку Дія він не отримував.
Також ОСОБА_1 в заяві про перегляд заочного рішення зазначив, що він має обґрунтовані заперечення проти позовних вимог, а саме: позивач не надав належних та допустимих доказів укладення кредитних договорів; відсутні належні докази переходу до позивача права вимоги за спірними договорами; розрахунок заборгованості є необґрунтованим, містить незаконні комісії та відсотки; судом не перевірено дотримання строків позовної давності, зокрема щодо договору позики від 25.10.2020. ОСОБА_1 також зазначив, що суд при винесенні заочного рішення безпідставно погодився із стягненням комісії у розмірі 3576,80 грн, не дослідивши її правову природу та відповідність ЗУ «Про споживче кредитування». Також ОСОБА_1 зазначив, що позивач не надав суду доказів пролонгації кредиту; в матеріалах справи відсутній оригінал кредитного договору; відсутні докази досудового врегулювання спору.
ОСОБА_1 в заяві про перегляд заочного рішення вказав, що про оскаржуване рішення йому стало відомо 12.01.2026. Він одразу звернувся до Західного Регіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги. Оскільки для отримання такої допомоги необхідно тривалий період часу, то, на думку заявника, термін звернення до суду для оскарження заочного рішення ним пропущено з поважних причин. Також ОСОБА_1 вказав, що стан його здоров`я після поранення значно погіршився і він часто перебуває на лікуванні, в тому числі і амбулаторному. 16.01.2026 було видано доручення на представництво його інтересів в суді адвокату Коваленко О.В.
У зв`язку з цим, ОСОБА_1 просив суд поновити йому термін звернення до суду, оскільки він пропущений з поважних причин; переглянути заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.12.2025 по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; скасувати заочне рішення від 11.12.2025 та призначити справу до розгляду у загальному порядку (а.с.65-66).
16.02.2026 судом отримано від представника позивача заперечення на заяву про перегляд заочного рішення. Вважає заяву Відповідача про перегляд заочного рішення безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Представник позивача зазначив, що у своїй заяві відповідач вказує, що дізнався про заочне рішення 12.01.2026 року та звернувся за правовою допомогою. Однак відповідач не вказує в який саме спосіб він ознайомився з рішенням суду та не надає жодних доказів. Оскільки заява про перегляд заочного рішення була подана 04.02.2026 року, а отже з порушенням строку, зазначеного в ч. 3 ст. 284 ЦПК України, тому заява не відповідає нормам цивільного процесуального законодавства. Також представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку. Крім того, посилання відповідача на те, що він не знав про існування справи № 345/6494/25 не відповідає дійсності та носить характер неправдивої інформації. Відповідно до вищезазначеної заяви відповідача вбачається, що останній має застосунок Дія, в якому він може отримувати процесуальні документи та рішення з боку суду у рамках справи № 345/6494/25. Тобто, маючи доступ до застосунку Дія, відповідач не міг не знати про існування справи № 345/6494/25, оскільки відповідні ухвали та повістки могли надходити до нього через застосунок Дія. Отже, відповідач в даному випадку самостійно обрав роль поведінки у справі №345/6494/25 шляхом нез`явлення у відповідне судове засідання щодо розгляду питань по суті у рамках вищезазначеної справи та шляхом не подання відповідних заперечень щодо позовної заяви позивача. У зв`язку з цим, представник позивача просив суд залишити без задоволення заяву відповідача про перегляд заочного рішення (а.с.74-77).
18.02.2026 судом було поновлено строк для подачі заяви про перегляд заочного рішення; скасовано заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.12.2025, яке ухвалено по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю«Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Призначено справу до судового розгляду в спрощеному провадженні з викликом сторін (а.с.80-82).
В судове засідання представник позивача не з`явився, але в позовній заяві просив суд про слухання справи без участі представника позивача.
Відповідач в судове засідання не прибув, однак в судовому засіданні брала участь представник відповідача адвокат Коваленко О.В., яка просила в задоволенні позову відмовити, вважає позов безпідставним. Вказує, що заборгованість за пенею та комісією нараховані неправомірно. Також просила застосувати строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за Договором позики № 3794426 від 25.10.2020.
Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 
Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом (частини 5, 7 статті 81 ЦПК України).
Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Частиною 1 ст.1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Судом встановлено, що 16.08.2024 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (Кредитодавець) та відповідачем ОСОБА_2 укладено Договір позики № 2334851 (а.с. 7-10).
Згідно п. 1. Договору Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Позику»), на погоджений умовами Договору строк (надалі – «Строк Позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від суми позики. 
Відповідно до п. 2 Договору про надання позики: Сума Позики становить 8000.00 грн.; строк позики – 30 днів. Процентна ставка (фіксована) становить 0,01 % яка нараховується з другого дня користування позикою до дати повернення позики. Сума комісії за надання позики становить 3576,00 грн. 
Відповідно до Договору Позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті / (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору, йому зрозумілі (п.5.3). 
Відповідно до положень Договору цей Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. 
14.06.2021р. між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/06/21 у відповідності до умов якого до позивача перейшло право вимоги за договором позики № 2334851 від 16.08.2024. Відповідно до реєстру боржників № 39 від 23.12.2024 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 27600,00 грн, з яких: 8000,00 грн основна сума боргу, 23,20 грн заборгованість за відсотками, 16000,00 грн заборгованість за пенею, 3576,80 грн комісія за надання позики. На підтвердження переходу до позивача права вимоги суду надано наступні документи: копію договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021; копії додаткових угод №2 від 28.07.2021, №7 від 13.06.2022, № 45 від 23.12.2024; акт прийому-передачі реєстру боржників № 39 від 23.12.2024; витяг з реєстру боржників № 39 від 23.12.2024; платіжну інструкцію від 27.12.2024, якою підтверджується проведення оплати за відступлення права вимоги (а.с. 12-20).
Щодо переходу до позивача права вимоги до відповідача згідно вищевказаного кредитного договору № 2334851 від 16.08.2024, то відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Суд звертає увагу, що додаткову угоду №45 від 23.12.2024 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, акт прийому – передачі реєстру боржників №39 від 23.12.2024 за договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 та реєстр боржників №39 від 23.12.2024 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 було підписано вже після укладення кредитного договору № 2334851 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем 16.08.2024. 
Таким чином, зазначеними документами підтверджується перехід до позивача прав вимоги до відповідача згідно кредитного договору № 2334851 від 16.08.2024. 
Відповідно до розрахунку заборгованості у відповідача станом на 23.12.2024 наявна заборгованість перед позивачем за договором позики № 2334851 від 16.08.2024 у розмірі 27600,00 грн, з яких: 8000,00 грн основна сума боргу, 23,20 грн заборгованість за відсотками, 16000,00 грн заборгованість за пенею, 3576,80 грн комісія за надання позики. Відсотки нараховувалися протягом періоду з 17.08.2024 по 14.09.2024 за процентною ставкою 0,02% в день. Комісію в сумі 3576,80 грн нараховано в день видачі кредиту 16.08.2024. Пеню було нараховано за період з 15.09.2024 по 24.10.2024 (а.с.21-22).
Крім того, 25.10.2020 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (Кредитодавець) та відповідачем ОСОБА_2 укладено Договір позики № 3794426 (а.с. 24).
Згідно з п. 1 Договору позика за цим договором Позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (3000,00 грн), на погоджений умовами Договору строк (30 днів), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язувався повернути таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату від суми позики (відсотки за процентною ставкою 1,99% в день).
Договір позики підписано електронним підписом Позичальника, відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер телефону відповідача, про що свідчить п. 11 Договору позики.
Правила надання грошових коштів у позику перебувають у загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою).
14.06.2021р. між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/06/21 у відповідності до умов якого до позивача перейшло право вимоги за договором позики № 3794426 від 25.10.2020. Відповідно до реєстру боржників № 4 від 16.08.2021 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 7164,00 грн, з яких: 3000,00 грн основна сума боргу, 4164,00 грн заборгованість за відсотками. На підтвердження переходу до позивача права вимоги суду надано наступні документи: копію договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021; копію додаткової угоди №4 від 16.08.2021, акт прийому-передачі реєстру боржників № 4 від 16.08.2021; витяг з реєстру боржників № 4 від 16.08.2021; платіжну інструкцію від 15.09.2021, якою підтверджується проведення оплати за відступлення права вимоги (а.с.12-14, 25-28).
Відповідно до розрахунку заборгованості у відповідача станом на 30.09.2025 наявна заборгованість перед позивачем за договором позики № 3794426 від 25.10.2020 у розмірі 7164,00 грн, з яких: 3000,00 грн основна сума боргу, 4164,00 грн заборгованість за відсотками (а.с.29).
З моменту отримання права вимоги до відповідача, ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не здійснювало нарахування жодних відсотків чи штрафних санкцій.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено факт укладення відповідачем з кредитодавцем кредитних договорів в електронному вигляді. В кредитних договорах зазначено персональні дані відповідача, договори підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідачем не заперечується факт укладення кредитних договорів, також відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування факту підписання ним цих договорів.
Щодо твердження відповідача про відсутність в матеріалах справи оригіналів кредитних договорів, то суд звертає увагу відповідача, що кредитні договори укладено в електронному вигляді. Один і той же електронний документ може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом екземпляри електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом і датою створення. Відповідно до приписів ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», у випадку його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожен електронний примірник вважається оригіналом електронного документа, де матеріальний носій є способом збереження інформації, який має значення тільки тоді, коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. 
Таким чином, в матеріалах справи наявні примірники електронних кредитних договорів, які були долучені позивачем до позовної заяви.
Крім того, оскільки матеріали щодо заборгованості відповідача були передані позивачу від первісного кредитора, то позивач не має можливості надати суду первинні бухгалтерські документи, які б підтверджували отримання відповідачем кредитних коштів. Однак, відповідач має можливість надати суду банківські виписки з його банківських рахунків щодо отримання кредитних коштів. Відповідачем таких виписок надано не було. Також відповідачем не заперечується факт отримання кредитних коштів.
Таким чином, судом встановлено, що відповідачем укладено кредитні договори, отримано кредитні кошти, однак всупереч умовам кредитних договорів, відповідач не виконав свого зобов`язання щодо повернення кредитних коштів.
Також дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи підтверджується перехід до позивача прав вимоги до відповідача згідно кредитного договору № 2334851 від 16.08.2024 та згідно кредитного договору № 3794426 від 25.10.2020.
Судом було досліджено розмір заборгованості відповідача згідно кредитних договорів та зроблено наступні висновки.
Щодо стягнення з відповідача 8000,00 грн заборгованості за основною сумою боргу за договором позики № 2334851 від 16.08.2024, то суд приходить до висновку, що наявність даної заборгованості підтверджена належним чином та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо стягнення з відповідача 23,20 грн заборгованості за відсотками за договором позики № 2334851 від 16.08.2024, то суд приходить до висновку, що відсотки було нараховано у відповідності з умовами кредитного договору та вимог чинного законодавства, тому дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо стягнення з відповідача 16000,00 грн. пені за договором позики № 2334851 від 16.08.2024, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Кредитний договір укладено під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України.
Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22(61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Отже, суд вважає, що нарахування неустойки (пені) в сумі 16000,00 грн за невиконання грошового зобов`язання за період з 15.09.2024 по 23.12.2024 є неправомірним, а відтак задоволенню не підлягає.
Щодо стягнення з відповідача 3576,80 грн. комісії за надання позики за договором позики № 2334851 від 16.08.2024, суд зазначає наступне.
Умовами кредитного договору передбачено, що комісія за видачу кредиту становить 44,71% від суми кредиту та дорівнює 3576,80 грн.
Однак в кредитному договорі не зазначено переліку послуг кредитодавця, за які встановлена дана комісія.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Як встановлено ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2019 року в справі №524/5152/15.
За таких обставин, умови кредитного договору щодо встановлення плати за послуги з надання кредиту і відповідно сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 3576,80 грн є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави визнати відповідача боржником за цим платежем, що свідчить про безпідставність заявлених в цій частині вимог які не підлягають задоволенню.
Щодо стягнення з відповідача 3000,00 грн заборгованості за основною сумою боргу за договором позики № 3794426 від 25.10.2020, то суд приходить до висновку, що наявність даної заборгованості підтверджена належним чином та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо стягнення з відповідача 4164,00 грн заборгованості за відсотками за договором позики № 3794426 від 25.10.2020, то суд звертає увагу на наступне.
Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття «строк дії договору» і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).
Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання зазначеного зобов`язання.
Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. При цьому, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Згідно правових висновків, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.
Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Припис абзацу другого частини першоїстатті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
У разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. 
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2022 року у справі № 947/25785/19 (провадження № 61-3732св22) зроблено висновок, що: «за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу».
Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.
Згідно з п.1 Договору позики № 3794426 від 25.10.2020 - позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (3000,00 грн), на погоджений умовами Договору строк (30 днів), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язувався повернути таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату від суми позики (відсотки за процентною ставкою 1,99% в день). Можливість нарахування відсотків понад строк кредитування в договорі не передбачена. Жодних документів, які б підтверджували продовження строку кредитування згідно кредитного договору № 3794426 від 25.10.2020 суду надано не було. Наведене підтверджує, що нарахування процентів за понадстрокове користування позикою є неправомірним, а позовна вимога у цій частині не підлягає задоволенню. 
Проаналізувавши умови договору № 3794426 від 25.10.2020, суд приходить до висновку, що кредитодавець мав право нараховувати відсотки протягом 30 днів. 
Розрахунок відсотків наступний: 3000,00 грн (тіла кредиту) * 1,99% (процентна ставка в день) * 30 днів (строк кредитування) = 1791,00 грн.
Тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по відсотках, які були нараховані за договором № 3794426 від 25.10.2020 в межах строку кредитування в сумі 1791,00 грн. Решту нарахованих відсотків по даному договору (2373,00 грн) задоволенню не підлягає.
Щодо твердження сторони відповідача про невжиття заходів досудового врегулювання спору, то такі заходи не є обов`язковими згідно цивільно-процесуального законодавства.
Щодо твердження сторони відповідача про можливість застосування до даних кредитних правовідносин (за договором № 3794426 від 25.10.2020) строку позовної давності, то суд зазначає наступне.
Строк позовної давності – це законодавчо встановлений період, протягом якого особа має право звернутися досуду за захистом свого цивільного права.
Загальний строк позовної давності становить три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України). 
Стаття 263 ЦК України зазначає, що перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
Із 2 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року перебіг строку позовної давності був зупинений через дію карантинних обмежень (п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК). 
17 березня 2022 року до 3 вересня 2025 року - перебіг строку позовної давності був зупинений на підставі п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким на період дії воєнного стану було зупинено перебіг строків позовної давності.
Після 4 вересня 2025 року знову почали діяти строки позовної давності на підставі Закону № 4434-ІХ «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності». 
Кредитний договір № 3794426 було укладено з відповідачем 25.10.2020. З 02.04.2020 по 03.09.2025 строк позовної давності був зупинений. Позовну заяву позивачем було подано 12.11.2025. Таким чином, позивачем не пропущено строк позовної давності (3 роки) при подачі даного позову.
З врахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, беручи до уваги, що відповідачем істотно порушено умови укладених кредитних договорів зокрема, у встановленому порядку та строки не погашено кредит та проценти за користування кредитом, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення боргу в загальному розмірі 12814,20 грн, а саме: за договором позики № 2334851 від 16.08.2024 у розмірі 8023,20 грн (в тому числі: борг за тілом кредиту 8000,00 грн, відсотки 23,20 грн) та за договором позики № 3794426 від 25.10.2020 у розмірі 4791,00 грн (в тому числі: борг за тілом кредиту 3000,00 грн., відсотки 1791,00 грн) необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача, а у задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Сума майнової вимоги була визначена позивачем в розмірі 34764,00 грн. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог на суму 12814,20 грн. (36,86%). А тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1116,12 грн сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
На підставі наведеного та керуючись ст. 12, 141, 258, 259, 265, 268, 279 ЦПК України, суд-
У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ідентифікаційний код юридичної особи 35625014, місцезнаходження м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30) заборгованість в загальному розмірі12814,20 грн, а саме: за договором позики № 2334851 від 16.08.2024 у розмірі 8023,20 грн (в тому числі: борг за тілом кредиту 8000,00 грн, відсотки 23,20 грн) та за договором позики № 3794426 від 25.10.2020 у розмірі 4791,00 грн (в тому числі: борг за тілом кредиту 3000,00 грн., відсотки 1791,00 грн).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1116,12 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 

Головуючий