ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/41102/24 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Бєлової Л.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій-
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (код ЄДРПОУ 42098368), щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) максимальним розміром та скасування щомісячної доплати до його пенсії в сумі 2000 грн., встановленої постановою КМУ від 14.07.2021 року №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.03.2024 враховуючи індексацію пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 р. №185 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році" без обмеження максимальним розміром, з урахуванням щомісячної доплати до його пенсії в сумі 2000 грн., встановленої постановою КМУ від 14.07.2021 року №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб".
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року позов задоволено. 
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.
Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію відповідно до Закону №2262.
Судом встановлено, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2022 у справі 640/3287/21 відповідачем було здійснено перерахунок пенсії позивача, однак після проведення перерахунку позивачем було встановлено, що відповідач припинив виплату позивачеві доплати до пенсії у розмірі 2000 грн. відповідно до постанови №713.
Крім того, відповідачем з 01.03.2024 на виконання Постанови №185 здійснено перерахунок пенсії позивача, в складі якої нараховано індексацію за 2024 рік. Індексація в складі пенсії нараховувалася з 01.03.2024, при цьому, фактичну виплату пенсії обмежено максимальним розміром - десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Не погодившись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України кожен громадянин має право на соціальний захист. Таке право охоплює, зокрема, забезпечення у випадках повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з причин, що не залежать від особи, а також у старості та в інших випадках, передбачених законодавством.
Реалізація цього права гарантується системою загальнообов`язкового державного соціального страхування, що фінансується за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних коштів та інших джерел соціального забезпечення. Окрім цього, гарантії соціального захисту забезпечуються створенням мережі державних, комунальних і приватних установ, призначених для догляду за непрацездатними особами.
Пенсійні виплати, інші види соціальних допомог та виплат, які є основним джерелом існування громадян, повинні забезпечувати рівень життя не нижчий за прожитковий мінімум, встановлений законом.
Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України, зокрема осіб, які проходили військову службу або службу в органах внутрішніх справ, врегульовуються спеціальним нормативно-правовим актом - Законом №2262. Відповідно до його положень, законодавство у сфері пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, а також інших осіб, які мають право на пенсію відповідно до цього Закону, ґрунтується на Конституції України і включає зазначений Закон, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також інші нормативно-правові акти України, прийняті на виконання цих законів.
Згідно з частинами першою та другою статті 63 Закону №2262-ХІІ перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію відповідно до цього Закону, а також членам їхніх сімей у зв`язку з введенням у дію цього Закону здійснюється на підставі документів, що містяться у пенсійній справі, а також додаткових документів, які подаються пенсіонерами під час проведення такого перерахунку.
У випадку, коли пенсіонер у подальшому подає додаткові документи, що надають право на підвищення розміру пенсії, відповідна пенсія підлягає перерахунку відповідно до положень цього Закону. При цьому перерахунок здійснюється за минулий період, однак не більше ніж за 12 місяців з моменту подання відповідних документів і не раніше дати введення в дію цього Закону.
Відповідно до частини третьої статті 63 Закону №2262-ХІІ перерахунок пенсій для осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ України (зокрема міліції та податкової міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або вже отримують пенсію на підставі цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, а також щомісячних додаткових складових грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, визначених законодавством для поліцейських.
Усі пенсії, призначені відповідно до Закону №2262-ХІІ, підлягають перерахунку у випадку підвищення грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців або інших осіб, які мають право на пенсію відповідно до цього Закону. Такий перерахунок здійснюється на умовах, у порядку та в розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України. Якщо ж у результаті проведення такого перерахунку розмір пенсії для осіб, звільнених із військової служби, або інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, виявляється меншим за раніше встановлений розмір, зберігається попередній розмір пенсійної виплати (частина четверта статті 63 Закону №2262-ХІІ).
З метою поступового зменшення диспропорцій у розмірах пенсій, призначених військовослужбовцям, особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ (міліції), поліцейським та деяким іншим категоріям осіб, а також до моменту прийняття Верховною Радою України відповідних законодавчих змін щодо пенсійного забезпечення цих осіб, була прийнята постанова Кабінету Міністрів України №713.
Згідно з пунктом 1 Постанови №713 з 01.07.2021 особам, яким пенсія була призначена до 01.03.2018 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (за винятком військовослужбовців строкової служби), до розмірів їх пенсій, визначених відповідно до статей 13, 21 та 36 зазначеного Закону станом на 01.03.2018, встановлюється щомісячна доплата у розмірі 2000 гривень. Така доплата враховується під час подальших підвищень пенсій, визначених відповідно до вказаних статей Закону.
Особам, яким пенсію було призначено або поновлено після 01.03.2018, але розмір такої пенсії був обчислений відповідно до статей 13, 21 та 36 Закону на підставі грошового забезпечення, визначеного станом на 01.03.2018 або раніше, також встановлюється щомісячна доплата, передбачена абзацом першим цього пункту.
Разом з тим у випадку, коли пенсія осіб, зазначених в абзацах першому та другому цього пункту, переглядалася або перераховувалася після 01.03.2018, щомісячна доплата, встановлена відповідними положеннями цього пункту, не виплачується. Виняток становлять випадки, коли після такого перерахунку або перегляду пенсії її розмір збільшився менш ніж на 2000 гривень. У такому разі щомісячна доплата встановлюється у розмірі, якого не вистачає до суми 2000 гривень.
Зазначена щомісячна доплата встановлюється в межах максимального розміру пенсії, визначеного законодавством, починаючи з 01.07.2021.
Пунктом 3 Постанови №713 передбачено обов`язок Пенсійного фонду України забезпечити з 01.07.2021 встановлення виплат, передбачених пунктами 1 і 2 цієї постанови, а також виплат, визначених абзацом другим пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 №656 «Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій» для учасників бойових дій та постраждалих учасників Революції Гідності, на підставі матеріалів пенсійних справ.
Як зазначалося раніше, на виконання судового рішення позивачу було проведено перерахунок пенсії. Водночас у результаті такого перерахунку було припинено виплату щомісячної доплати у розмірі 2000 грн, передбаченої Постановою №713, починаючи з 01.07.2021.
Суд звертає увагу на те, що аналогічні правовідносини вже були предметом розгляду Верховного Суду.
Зокрема, у постанові від 08.11.2022 у справі №420/2473/22 Верховний Суд дійшов висновку, що відповідно до пояснювальної записки до проєкту Постанови №713 метою її прийняття було поступове зменшення диспропорцій у розмірах пенсій, призначених до 01.03.2018, які виникли після проведених перерахунків пенсій.
Прийняття зазначеної постанови було обумовлено тим, що у червні 2021 року завершувався період виплати частини компенсації підвищеного розміру пенсії за 2016- 2017 роки для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції), яким пенсію було призначено відповідно до Закону №2262-ХІІ. При цьому з 2016 року підвищення розміру пенсій для цієї категорії осіб фактично не відбувалося. Після завершення зазначених виплат сумарний розмір пенсійної виплати зменшився до її щомісячного розміру, а середня величина такої виплати становила приблизно 2000 гривень.
Крім того, після проведеного у 2018 році перерахунку пенсій колишнім військовослужбовцям Збройних Сил України їх пенсії фактично не індексувалися через відсутність відповідного механізму. Унаслідок цього різниця у розмірах пенсій залежно від часу їх призначення перевищувала 70 відсотків, а мінімальні пенсійні виплати для військовослужбовців становили приблизно 2000- 2700 гривень.
Таким чином, прийняття Постанови №713 призвело до встановлення з 01.07.2021 щомісячної доплати у розмірі 2000 гривень для колишніх військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ (міліції), поліцейських та інших осіб, пенсії яких були призначені до 01.03.2018 відповідно до Закону №2262-ХІІ. Разом з тим виплата цієї доплати не здійснюється у випадках, коли після 01.03.2018 пенсія таких осіб була переглянута або перерахована.
Водночас аналіз наведених норм законодавства, а також мети прийняття Постанови №713 свідчить про те, що перерахунок пенсії, який відповідно до абзацу третього пункту 1 цієї постанови виключає можливість отримання щомісячної доплати у розмірі 2000 гривень, повинен бути зумовлений підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців або інших осіб, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ, на підставі нормативно-правового акта компетентного органу. Саме за таких умов досягається мета прийняття цієї постанови - зменшення диспропорцій у розмірах пенсій.
Натомість перерахунок пенсії, який був проведений на виконання судового рішення з метою відновлення порушеного права особи на належний розмір пенсійного забезпечення, право на яке виникло до 01.03.2018, не може вважатися перерахунком пенсії у зв`язку зі зміною складових грошового забезпечення чи інших показників, що впливають на основний розмір пенсії.
У зв`язку з цим колегія суддів Верховного Суду не погодилася з висновком суду апеляційної інстанції про те, що перерахунок пенсії позивача, проведений на виконання судового рішення у справі №420/18380/21, був здійснений не з метою відновлення порушеного права позивача, а нібито внаслідок зміни правового регулювання спірних правовідносин після набрання законної сили рішенням суду у справі №826/12704/18, що призвело до зміни складових грошового забезпечення.
Таким чином, оскільки перерахунок пенсії позивача, здійснений Головним управлінням Пенсійного фонду України на виконання судового рішення з метою усунення порушення його права на належний розмір пенсії, право на отримання якої виникло до 01.03.2018, не є перерахунком у зв`язку зі зміною складових грошового забезпечення або інших показників основного розміру пенсії, позивач має право на отримання щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 гривень відповідно до Постанови №713. Виплата такої доплати спрямована на досягнення мети прийняття цієї постанови - поступового зменшення диспропорцій у розмірах пенсій, призначених до 01.03.2018.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 02.03.2023 у справі №600/870/22-а.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України під час вибору та застосування норми права до спірних правовідносин суд зобов`язаний враховувати правові висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Аналогічне положення міститься у частині шостій статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, якою передбачено, що правові висновки щодо застосування норм права, сформульовані у постановах Верховного Суду, підлягають врахуванню іншими судами при застосуванні відповідних норм права.
Застосовуючи наведені правові висновки до встановлених обставин цієї справи, суд дійшов висновку, що перерахунок пенсії позивача, здійснений відповідачем на виконання судового рішення з метою відновлення порушеного права позивача на отримання належного розміру пенсійного забезпечення, право на яке виникло до 01.03.2018, не може вважатися перерахунком пенсії у зв`язку зі зміною складових грошового забезпечення або інших показників, що визначають основний розмір пенсії. У зв`язку з цим позивач має право на отримання щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №713. Така доплата повинна виплачуватися з метою реалізації основного завдання прийняття зазначеної постанови - поступового зменшення диспропорцій у розмірах пенсій, призначених до 01.03.2018.
За наведених обставин відмова органу Пенсійного фонду у виплаті позивачу щомісячної доплати у сумі 2000 гривень є протиправною.
Окрім цього, порушені права позивача підлягають відновленню також шляхом покладення на відповідача обов`язку здійснити нарахування та виплату відповідної доплати до пенсії відповідно до постанови №713. Такий спосіб захисту прав не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
Щодо вимоги позивача про здійснення виплати пенсії без застосування обмеження її максимальним розміром, суд зазначає наступне.
Обмеження максимального розміру пенсії, призначеної відповідно до Закону №2262, десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, вперше було встановлено Законом України від 08.07.2011 №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності 01.10.2011.
Відповідно до положень статті 2 Закону №3668-VI максимальний розмір пенсії (за винятком пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням усіх передбачених законодавством надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсій за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії (крім окремих доплат особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених або перерахованих відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», а також постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Крім того, Законом №3668-VI було внесено зміни до статті 43 Закону №2262, яку викладено у новій редакції. Відповідно до цієї редакції максимальний розмір пенсії (з урахуванням усіх надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільових грошових допомог, пенсій за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших передбачених законодавством доплат) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність.
Разом із тим рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 положення частини сьомої статті 43 Закону №2262 було визнано такими, що не відповідають Конституції України, тобто неконституційними.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини зазначеного рішення положення частини сьомої статті 43 Закону №2262, які були визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення, тобто з 20.12.2016.
У своєму рішенні Конституційний Суд України зазначив, що положення частини сьомої статті 43 Закону №2262 суперечать статті 17 Конституції України. Суд виходив з того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які проходять службу у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей, мають пріоритетний та безумовний характер. Тобто заходи держави, спрямовані на забезпечення соціального захисту цієї категорії осіб, не можуть бути скасовані або звужені навіть з огляду на економічну доцільність чи складні соціально-економічні обставини.
Конституційний Суд України також наголосив, що обмеження максимального розміру пенсії для осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону №2262, фактично порушує зміст конституційних гарантій безумовного соціального захисту, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, оскільки ці особи виконують обов`язок щодо захисту суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності України.
Водночас обмеження максимального розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами було встановлено Законом №3668-VI шляхом внесення змін до статті 43 зазначеного Закону.
Таким чином, положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону №3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262-XII) були прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин - встановлення обмеження максимального розміру пенсії для осіб, яким пенсія призначена відповідно до Закону №2262-XII, та мають однаковий зміст.
Разом з тим Конституційний Суд України у рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнав таким, що не відповідає Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, яке передбачало відповідне обмеження.
При цьому положення статті 2 Закону №3668-VI, які фактично дублюють зміст зазначеної норми та поширюють обмеження максимального розміру пенсії на осіб, пенсійне забезпечення яких регулюється Законом №2262-XII, формально залишилися чинними.
Отже, на момент виникнення спірних правовідносин існувала правова колізія між положеннями Закону №2262-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 та положеннями Закону №3668-VI щодо обмеження максимального розміру пенсій військовослужбовців.
Водночас у спірних правовідносинах суб`єкт владних повноважень застосував саме положення статті 2 Закону №3668-VI, що є менш сприятливим для позивача.
Оскільки норми зазначених законів по-різному регулюють питання пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині встановлення обмеження максимального розміру пенсії, суд дійшов висновку про наявність між ними очевидної суперечності.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі №812/292/18 зазначила, що у випадках, коли норми законодавства допускають неоднозначне або множинне тлумачення, вони повинні застосовуватися на користь особи.
З огляду на зазначене, у даній справі підлягають застосуванню норми Закону №2262-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, а не положення Закону №3668-VI.
Такий підхід повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеною у постановах від 16.12.2021 у справі №400/2085/19, від 04.07.2023 у справі №420/10528/21, від 23.01.2024 у справі №160/17347/22 та від 27.03.2024 у справі №620/4764/21.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що правові підстави для обмеження пенсії позивача максимальним розміром відсутні.
Відповідно до статті 64 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262, в редакції Закону №2040-IX від 15.02.2022, яка застосовується з 1 березня 2022 року) у разі якщо пенсії, призначені військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, та членам їх сімей у попередньому календарному році та до дати індексації пенсії включно у році, в якому проводиться індексація пенсій, не перераховувалися відповідно до частини четвертої статті 63 цього Закону, для забезпечення їх індексації проводиться перерахунок пенсій у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Сума індексації враховується під час подальшого перерахунку пенсії відповідно до статті 63 цього Закону.
Згідно з підпунктом 1 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року №185 Про індексацію та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році з 01 березня 2024 року розміри пенсій, призначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за зазначеним Законом (крім військовослужбовців строкової служби), та членам їх сімей і строк призначення яких до 31 грудня 2023 року включно, підвищуються на коефіцієнт збільшення, установлений абзацом другим пункту 1 цієї постанови, у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом.
Пунктом 1 Постанови № 185 встановлено, що з 1 березня 2024 р. перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 р. № 124 Питання проведення індексації пенсій у 2019 році (Офіційний вісник України, 2019 р., №19, ст. 663), проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі - коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,0796.
Відповідно до абзацу другого підпункту 1 пункту 2 Постанови № 185 підвищення пенсії встановлюється додатково до щомісячної доплати до пенсії, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб.
Підвищення пенсії враховується під час подальших перерахунків пенсії відповідно до частини четвертої статті 63 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (абзац четвертий підпункту 1 пункту 2 Постанови №185).
Стосовно наявності у підпункті 1 пункту 2 Постанови №185 застережень про те, що підвищення пенсій на коефіцієнт збільшення здійснюється у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом, суд звертає увагу на те, що за загальним правилом вирішення колізій, передбаченим частиною третьою статті 7 КАС України, у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а виклала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
У спірних правовідносинах наведені положення постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 суперечить приписам Закону №2262-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, які є спеціальними та підлягають застосуванню відповідачем.
Враховуючи безпідставність застосування до пенсії позивача обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, відповідна індексація пенсії підлягає виплаті з 01.03.2024.
З урахуванням викладеного, колегія суддів, погоджується з висновокм суду першої інстанції про задоволення позовної вимоги про визнання протиправними дії відповідача щодо обмеження пенсії максимальним розміром при здійсненні перерахунку з 01.03.2024 та зобов`язання відповідача здійснити виплату пенсії з 01.03.2024 з врахуванням індексації, без обмеження пенсії максимальним розміром.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна 

Л.В. Бєлова