КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Унікальний номер справи № 369/359/24 Головуючий у суді першої інстанції - Фінагеєва І.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1467/2026 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Нежура В.А.,
судді Верланов С.М., Невідома Т.О., 
секретар Цуран С.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 травня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області, Відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання незаконним та скасування наказу.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилалась на те, що з 1 вересня 1996 року перебувала у трудових правовідносинах з Романівською ЗОШ І-ІІІ ступенів. 26 червня 2020 року наказом відділу освіти Квітневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області № 60-К призначено Володарську Т. М. директором Романівської ЗОШ І-ІІІ ступенів шляхом переведення з безстрокового трудового договору на строковий трудовий договір з 1 липня 2020 року до 30 червня 2026 року з правом участі у конкурсі на посаду закладу освіти Квітневої сільської ради.
19 листопада 2021 року змінено назву навчального закладу на Романівський ліцей ім. М. Т. Рильського Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області.
01 вересня 2023 року Наказом № 37/1-к «Про призначення та ведення викладацької роботи за сумісництвом» прийнято з 01 вересня 2023 року до 31 травня 2024 року ОСОБА_1 призначено вчителем біології за сумісництвом з навантаженням 12 годин.
09 листопада 2023 року складено акт про відсутність на робочому місці ОСОБА_1 з 14 год 00 хв до 19 год 30 хв без повідомлення керівника та без поважної причини. 21 листопада 2023 року позивачу вручено лист про надання пояснень з приводу відсутності на робочому місці, а також щодо скарги щодо порушення прав дитини.
01 грудня 2023 року видано наказ про застосування до ОСОБА_1 стягнення у вигляді звільнення з посади директора Романівського ліцею ім. М. Т. Рильського. З наказом позивача ознайомлено 14 грудня 2023 року.
З 22 листопада 2023 року позивач внаслідок душевних хвилювань потрапила до лікарні за направленням до районного психіатра з діагнозом «глибока депресія».
Позивач вважає наказ про звільнення незаконним та таким, що порушує її право на працю, оскільки до неї батьки учня не зверталися з заявою про його зарахування до групи подовженого дня, а отже позивач вважає, що порушення прав учня не відбулося. Водночас, щойно в телефонному режимі позивач дізналася про таке бажання батьків учня - відразу відреагувала належним чином, а саме прийняла відповідну заяву, а отже така підстава для звільнення надумана роботодавцем та прийнята без належних доказів наявності таких обставин. Не погоджується позивач також і з іншою підставою для звільнення, наполягаючи на тому, що протягом всього робочого дня була присутня на робочому місці та керівників відділу освіти не зустрічала. Водночас позивач зауважила, що керівники відділу освіти не повідомили її в телефонному режимі про перебування їх в ліцеї. Також в наказі відсутня згода сільського голови про звільнення директора з посади.
Посилаючись на викладене, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, позивачка просила суд:
1. визнати незаконним та скасувати наказ відділу освіти Квітневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області від 01 грудня 2023 року № 60-К про звільнення ОСОБА_1 з посади директора ліцею;
2. поновити ОСОБА_1 на посаді директора Романівського ліцею ім. М. Т. Рильського;
3. стягнути з відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 січня 2024 року до дня ухвалення судового рішення про поновлення на посаді директора Романівського ліцею ім. М. Т. Рильського;
4. стягнути з Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області, Відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області моральну шкоду у розмірі 20 000 грн;
5. вирішити питання про розподіл судових витрат.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 травня 2025 року позов задоволено.
Визнано незаконним та скасувати наказ відділу освіти Квітневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області від 01 грудня 2023 року № 60-К про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Романівського ліцею ім. М. Т. Рильського.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Романівського ліцею ім. М. Т. Рильського.
Стягнуто з Відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 193 722,56 грн.
Не погоджуючись із таким рішенням суду, відповідач Відділ освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невстановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 травня 2025 року скасувати, увалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 було звільнено з посади з дотриманням усіх вимог чинного законодавства.
Вказує, що у даному спорі немає жодних фактів, які б підтверджували недобросовісність дій власника підприємства, який чітко дотримався процедури звільнення працівника, яка визначена законодавством. Навпаки, суд першої інстанції визнав факти відсутності на робочому місці ОСОБА_1 09 листопада 2023 року в період між 14 год 00 хв та 19 год 30 хв., та дійшов висновку про обґрунтованість оспорюваного наказу про звільнення позивача на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України. 
Зазначає, що роботодавець не міг спрогнозувати ситуацію, що після направлення проекту наказу на погодження Голові Квітневої сільської ради останній поставить резолюцію з підписом про погодження наказу про звільнення без зазначення свого прізвища та ініціалів, що фактично стало формальною та єдиною причиною скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 .
Також, судом помилково визнано незаконним та скасовано наказ відділу освіти Квітневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області від 01 грудня 2023 року № 60-К про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Романівського ліцею ім. М. Т. Рильського. Тоді як правильним є наказ відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області від 01 грудня 2023 року № 42.
Посилається також на те, що позовні вимоги стосуються прав та обов`язків Романівського ліцею імені М.Т. Рильського, як особи, за рахунок якої можливо задовольнити ці позовні вимоги. Разом із тим, Романівський ліцей імені М.Т. Рильського не був залучений до участі у справі в якості відповідача (співвідповідача).
У відзиві на апеляційну скаргу представниця ОСОБА_1 адвокат Новікова Н.І. проти задоволення апеляційної скарги заперечила. Вказує, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.
У судовому засіданні в апеляційному суді взяв участь представник відповідача ОСОБА_2 , який підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її з викладених підстав. Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Встановлено, що рішенням Квітневої сільської ради Житомирської області від 14 серпня 2017 року прийнято увійти до складу засновників Романівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ім. М. Т. Рильського.
Наказом відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирської області від 19 червня 2020 року затверджено текст строкового трудового договору з ОСОБА_1 та затверджено посадову інструкцію директора Романівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ім. М. Т. Рильського. Призначено Володарську Т. М. на посаду директора Романівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ім. М. Т. Рильського. Шляхом переведення з безстрокового трудового договору на строковий трудовий договір з 01 липня 2020 року з підписання строкового трудового договору.
Наказом відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирської області від 26 червня 2020 року № 60-К призначено ОСОБА_1 директором Романівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ім. М. Т. Рильського.
29 грудня 2020 року рішенням Квітневої сільської ради Житомирської області перейменовано заклад освіти на Романівський ліцей ім. М. Т. Рильського Квітневої сільської ради Житомирського району.
Наказом відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирської області від 01 вересня 2023 року дозволено ОСОБА_1 директору Романівського ліцею і. М. Т. Рильського читати 12 годин біології за сумісництвом.
09 листопада 2023 року Відділом освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області складено акт про відсутність на робочому місці з 14 год 00 хв до 19 години 30 хв директора Романівського ліцею ім. М. Т. Рильського без повідомлення керівника та без поважної причини.
21 листопада 2023 року до Відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області надійшла заява ОСОБА_3 про те, що директор ліцею ОСОБА_1 відмовилася брати його дитину ОСОБА_4 до групи продовженого дня.
21 листопада 2023 року ОСОБА_1 отримала листа Відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області з вимогою про надання пояснень щодо порушення прав дитини ОСОБА_5 - учня Романівського ліцею згідно з поданою заявою скаргою його батька ОСОБА_3 та про причини відсутності на робочому місці 21 листопада 2023 року.
22 листопада 2023 року ОСОБА_1 , надала до Відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області пояснення, в яких пояснила, що 09 листопад 2023 року до 19 год 30 хв перебувала на робочому місці, працівників відділу освіти не бачила, вони їй не телефонували. Заперечувала проти порушення прав учня ОСОБА_4 , зауваживши, що з відповідною заявою до неї батьки учня не зверталися.
01 грудня 2023 року наказом Відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області № 42-к застосовано до директора Романівського ліцею імені М. Т. Рильского ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з займаної посади директора ліцею шляхом дострокового розірвання строкового договору (контракту) на підставі пункту 4 частини першої статті 36, пункту 4 частини першої статті 40, пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України. В зв`язку з тимчасовою непрацездатністю звільнено ОСОБА_1 з посади директора із дати, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності.
З 18 грудня 2023 року до 05 січня 2024 року ОСОБА_1 знаходилася на стаціонарному лікуванні.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно частини другої статті 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
За приписами частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно зі статтею 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладають у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи або умов її виконання, або інтересів працівника, та в інших випадках, визначених законодавчими актами.
Чинним законодавством передбачена особлива форма трудового договору - контракт.
За змістом частини третьої статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
16 січня 2020 року прийнято Закон України «Про повну загальну середню освіту» №463-ІХ, яким визначено правові, організаційні та економічні засади функціонування і розвитку системи загальної середньої освіти.
Абзацом 2 частини другої статті 22 цього Закону визначено, що педагогічні працівники закладів освіти приймаються на роботу за трудовими договорами відповідно до вимог цього Закону та законодавства про працю.
У підпункті 1 пункту 3 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про повну загальну середню освіту» передбачено, що набрання чинності цим Законом є підставою для припинення безстрокового трудового договору з керівниками державних і комунальних закладів загальної середньої освіти згідно з пунктом 9 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України. До 01 липня 2020 року засновники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти або уповноважені ними органи зобов`язані припинити безстрокові трудові договори з керівниками таких закладів та одночасно укласти з ними (за їх згодою) трудові договори строком на шість років (з керівниками, які отримують пенсію за віком, - на один рік) без проведення конкурсу. У разі їх незгоди з продовженням трудових відносин на умовах строкового трудового договору - звільнити їх згідно з пунктом 9 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України. Після завершення строку трудового договору такі особи мають право обиратися на посаду керівника того самого закладу освіти на ще один строк відповідно до статті 39 цього Закону.
Таким чином, починаючи з 01 липня 2020 року трудові відносини з керівниками закладів загальної середньої освіти повинні бути оформлені шляхом укладення контракту.
Суд встановив, що ОСОБА_1 перебувала на посаді директора Романівського ліцею ім. М. Т. Рильського на підставі строкового трудового договору.
Згідно зі статтею 147 КЗпП України дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення застосовується власником до працівника за порушення трудової дисципліни.
Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні, зокрема, Правил внутрішнього трудового розпорядку, посадових інструкцій, прогул.
Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.
Факт відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня (прогул) має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом задля того, аби унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності.
На вказаному наголошено у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2025 року у справі № 398/3043/23 (провадження № 61-11855св25).
У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17 (провадження № 61-47902св18) зазначено, що прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому).
Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня.
Робочим місцем працівника вважається певна зона, де працівник знаходиться і працює із застосуванням у процесі роботи різних технічних та/або інших засобів. Трудова діяльність працівника може здійснюватися (а відповідно його робоче місце може знаходиться) безпосередньо на підприємстві (фіксоване робоче місце) або в межах іншого територіального простору, який використовує працівник для виконання трудових обов`язків. Прогулом необхідно вважати відсутність працівника не просто на робочому місці, а й на роботі. Відсутність працівника за фіксованим робочим місцем за умови, що він виконує трудові функції на території підприємства, не є прогулом.
Для встановлення допущення працівником прогулу необхідним є належне фіксування самого факту відсутності працівника на роботі та з`ясування поважності причини такої відсутності. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.
При цьому судам необхідно також враховувати, що працівник має підпорядковане становище перед роботодавцем, а тому потребує підвищеного захисту від неправомірних дій роботодавця.
Відсутність працівника на роботі має бути зафіксовано актом про відсутність працівника на роботі. Законодавство не встановлює вимог до форми акту, тому він подається у довільній, простій письмовій формі та підписується не менше ніж двома працівниками (наприклад, бухгалтером та директором). В акті має бути зафіксовано відсутність працівника на роботі.
Акт про відсутність працівника на роботі оформлюється безпосередньо в день нез`явлення працівника на роботі. У таких документах обов`язково вказується не тільки дата, а й конкретний час відсутності працівника.
Після фіксації факту відсутності працівника на роботі потрібно з`ясувати, чим така відсутність була викликана.
Для з`ясування причини відсутності працівника на роботі роботодавець на свій розсуд може: 1) зателефонувати працівнику або членам його родини; 2) написати працівнику в доступні месенджери; 3) надіслати листа на особисту електронну скриньку; 4) відвідати працівника за місцем реєстрації або місцем фактичного проживання; 5) надіслати лист з повідомленням про вручення з пропозицією надати пояснення щодо своєї відсутності.
Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності.
Як видно із матеріалів справи, відділом освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області складено акт про відсутність працівника на робочому місці 09 листопада 2023 року з 14 год 00 хв до 19 год 30 хв.
Акт підписано начальником відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області ОСОБА_9 та головними спеціалістами ОСОБА_8, ОСОБА_6 . Разом з цим, у складенні акту не брав участь жоден працівник Романівського ліцею і. М. Т. Рильського.
У матеріалах справи також відсутні докази того, що роботодавець намагався з`ясувати місце перебування позивачки та встановити причини її відсутності на робочому місці. 
Як видно із наданих ОСОБА_1 письмових пояснень від 22 листопада 2023 року, відділ освіти Квітневої сільської ради повідомив її про складений акт листом від №229/01-20 від 21 листопада 2023 року. У зазначених поясненнях ОСОБА_1 наполягає, що 09 листопада 2023 року з 08:00 по 19:30 вона була на роботі та не бачила там представників відділу освіти.
За таких обставин колегія суддів не може визнати такий акт про відсутність працівника на робочому місці достатнім доказом порушення ОСОБА_7 трудової дисципліни, зокрема, відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня.
З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість оспорюваного наказу про звільнення позивача на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.
Недоведеними є також підстави для розірвання строкового трудового договору з підстав невиконання ОСОБА_1 посадових повноважень, зокрема внаслідок неприйняття учня у групу продовженого навчання, оскільки такі обставини не підтверджені у визначений законом спосіб належними та допустимими доказами, а сама по собі заява-звернення батька учня не є належним та достатнім доказом порушення директором ліцею покладених на неї посадових обов`язків.
Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про незаконність наказу, оскільки він не містить доказів погодження сільським головою.
Так, рішенням Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області від 28 листопада 2023 року внесено зміни до статуту Романівського ліцею ім. М. Т. Рильського, затверджено статут Романівського ліцею ім. М. Т. Рильського.
Відповідно до пункту 7.1 управління Романівським ліцеєм здійснює, зокрема, відділ освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області у межах галузевих повноважень. До компетенції відділу освіти належить, зокрема, укладення та розірвання контракту з директором ліцею у порядку, визначеному власником, цим статутом та чинним законодавством, а також проведення контролю та моніторингу роботи закладу освіти.
Водночас, цим же пунктом статуту визначено, що до компетенції засновника, тобто Квітневої сільської ради, входять: затвердження й внесення змін до статуту, розпорядження основними засобами ліцею, погодження створення відокремлених структурних підрозділів (філій) ліцею та спільних установ, реорганізація, припинення діяльності ліцею та ліквідація.
У пункті 7.1 статуту міститься також роз`яснення, що керівництво поточною діяльністю ліцею здійснюється директор, який призначається та звільняється відділом освіти Квітневої сільської ради за погодженням з сільським головою Квітневої сільської ради на контрактній основі, у відповідності з чинним законодавством.
Суд на підставі доказів в матеріалах справи встановив, що відділ освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області в межах своєї компетенції видав наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади директора ліцею шляхом розірвання строкового трудового договору, проте, не виконав обов`язок з доведення факту надання згоди сільським головою на звільнення ОСОБА_1 з посади директора ліцею.
Відповідач разом із відзивом на позовну заяву надав суду копію проєкту наказу про звільнення, на якому є напис: «Враховуючи доведену інформацію погоджую даний наказ на звільнення ОСОБА_1 01.12.2023 /підпис/».Однак, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив такі докази, оскільки зазначений документ не містить жодних відомостей про особу, яка надала згоду на звільнення позивачки з посади. При цьому, відповідач не надав суду жодного доказу існування такої згоди на час видачі наказу про звільнення. Копія наказу про звільнення, з якою було ознайомлено позивачку, жодної інформації про надання згоди на звільнення сільським головою не містить.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про порушення встановленого статутом порядку звільнення директора ліцею, зокрема, без належним чином доведеного факту надання згоди на звільнення сільським головою. Отже оспорюваний наказ про звільнення є незаконним підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 - поновленню на посаді директора Романівського ліцею ім. М. Т. Рильського з 01 грудня 2023 року.
Частиною першою статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.
Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).
У Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу Конституційний Суд України вказав, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
Відповідно до приписів статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
У порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 зі змінами та доповненнями визначено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до довідки про доходи від 11 січня 2024 року № 11/01-20 сума отриманої заробітної плати ОСОБА_1 за жовтень-листопад 2023 року становить 24 215,32 грн, отже середня заробітна плата за один місяць складала 12 107,66 грн. Період вимушеного прогулу складає 16 місяців. За таких обставин сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 193 722,56 грн, який підлягає стягненню з Відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області.
Такий розрахунок не спростований відповідачем та не викликає у апеляційного суду сумнівів у його правильності. 
За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог та, відповідно, наявність підстав для задоволення позову.
Посилання апелянта на дотримання встановленого законом порядку звільнення ОСОБА_1 із займаної посади колегія суддів відхиляє, оскільки судом були встановлені порушення відповідачем порядку та процедури звільнення позивачки із займаної посади.
Необґрунтованим є також твердження апелянта про те, що резолюція Голови Квітневої сільської ради з підписом про погодження наказу про звільнення без зазначення свого прізвища та ініціалів є формальною та єдиною причиною скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 , оскільки суд установив не тільки неможливість достеменно установити автора цієї резолюції, а і відсутність доказів погодження на оригіналі наказу, з яким була ознайомлена позивачка. При цьому, суд також установив недоведеність передбачених законом підстав для звільнення ОСОБА_1 .
При цьому, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про суперечливість висновків суду першої інстанції в частині визнання доведеним факту відсутності позивачки на робочому місці та необґрунтованості оспорюваного наказу про звільнення позивачки, оскільки в ході судового розгляду апеляційним судом було встановлено, що складений відділом освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області акт про відсутність працівника не є належним та достатнім доказом вчинення позивачкою порушення трудової дисципліни в розуміння пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.
Однак, такі доводи апелянта не впливають на висновки суду по суті заявлених вимог, оскільки, не зважаючи на хибність висновку місцевого суду про обґрунтованість оспорюваного наказу про звільнення позивачки на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд першої інстанції дійшов у цілому правильного висновку про невідповідність наказу вимогам закону та наявність підстав для його скасування.
Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, з мотивувальної частини слід виключити посилання на обґрунтованість оспорюваного наказу про звільнення позивачки на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, в решті оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області задовольнити частково.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 травня 2025 року змінити, виключивши з мотивувальної частини посилання на доведеність факту відсутності ОСОБА_1 на робочому місці, відповідно до акту від 09 листопада 2023 року, складеного Відділом освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області.
В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст складено 16 березня 2026 року. 

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома