Номер провадження: 33/813/617/26
Номер справи місцевого суду: 504/2152/25 
Головуючий у першій інстанції Жовтан П. В.
Доповідач Артеменко  І. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2026 року м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду – Артеменко І.А.,
за участю: секретаря судового засідання – Подуст Т.П.,
особи, яка притягається до відповідальності, - ОСОБА_1 ,
захисника– Полубок Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Полубок Наталії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 на постанову Доброславського районного суду Одеської області від 12 січня 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст протоколу про адміністративне правопорушення
29.04.2025 відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 314780 за ч.1 ст.130 КУпАП.
За вказаним протоколом 29.04.2025 о 08:01 ОСОБА_1 уселищі Нові Біляри, траса М28, 34 км, БП 20 км, керував транспортним засобом «Hyundai Sante Fe», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей та обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» та в медичному закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п.2.5 «Правил дорожнього руху України», затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення
Постановою Доброславського районного суду Одеської області від 12.01.2026 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, звільнено від сплати судового збору на підставі п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Короткий зміст доводів апеляційної скарги
В апеляційній скарзі захисник Полубок Н.А. в інтересах ОСОБА_1 просила скасувати постанову Доброславського районного суду Одеської області від 12.01.2026, закрити провадження у справі за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
В обґрунтування скарги захисник послалась на те, що: 
- матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, описаних у протоколі;
- поліцейські здійснили психологічний тиск на ОСОБА_1 , змусивши його підписати протокол про адміністративне правопорушення, акт огляду та направлення, пояснивши, що якщо він не підпише, то вони заберуть автомобіль на штрафмайданчик, а потім на потреби військових. Пояснення також писав сам поліцейський, а ОСОБА_1 лише підписав їх, переживаючи за свою власність;
- наявне в матеріалах справи направлення на огляд в медзаклад не містить час складення, не складалось в присутності ОСОБА_1 та йому не вручалось, що свідчить про його виготовлення після складання протоколу;
-поліцейськими не дотримано вимоги Інструкції, затвердженої наказом МВС від 18.12.2018 №1026, в частині здійснення безперервної відеофіксації з моменту початку виконання службових обов`язків до її завершення, внаслідок чого не зафіксовані: зупинка автомобіля, повне спілкування спілкування поліцейського з водієм, роз`яснення прав водієві, огляд на стан сп`яніння, складання відповідного акту огляду та направлення на огляд в медустанову, дача пояснень та складення самого протоколу про адміністративне правопорушення. Наявний відеозапис триває лише 1 хв. 42 сек. Данні обставини свідчать про порушення поліцейським процедури і спростовує факт вимоги пройти огляд у закладі охорони здоров`я;
-працівником поліції не оголошені дані технічного приладу, яким велась відеозйомка, що з огляду на позицію Верховного Суду у справах №428/2769/17, №524/5536/17, №216/5226/16-а, є недопустимим доказом у справі;
-працівник поліції не роз`яснив ОСОБА_1 його права, включаючи право на професійну правничу допомогу, а також наслідки відмови від проходження огляду, не вказав відомості про свою особу, звання та місце роботи;
- судом не надана оцінка діям працівників поліції, їх діям при зупинці та оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення. Працівник поліції порушив вимоги ст.266 КУпАП, Наказу МВС №1026, та притягнув до відповідальності ОСОБА_1 за відсутності об`єктивних ознак сп`яніння, не провів його огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, не встановив та не зафіксував наявність у нього явних ознак алкогольного сп`яніння, про які йдеться у складеному протоколі;
- ОСОБА_1 на місці зупинки не перевірявся поліцейськими на наявність у нього явних ознак алкогольного сп`яніння. Підстави вважати перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння відео не зафіксовано;
- матеріали справи не містять відомостей щодо відсторонення ОСОБА_1 від керування автомобілем;
- судом першої інстанції не враховано, що всі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення слід тлумачити на його користь.
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та в його інтересах захисник Полубок Н.А. підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції, заслухавши особу, яка притягається до відповідальності, захисника в її інтересах, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін, з огляду на таке.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
За ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги (ч.7 ст.294 КУпАП).
Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, повністю доведена та підтверджується такими доказами:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 314780, за яким ОСОБА_1 (особу якого встановлено за посвідченням водія через застосунок «Дія») 29.04.2025 о 08:01 уселищі Нові Біляри, траса М28, 34 км, БП 20 км, керував транспортним засобом «Hyundai Sante Fe», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей та обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» та в медичному закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився, що зафіксовано на портативну боді-камеру, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. ОСОБА_1 відсторонено від керування транспортним засобом. Вказаний протокол підписано поліцейським та особою, яка притягається до відповідальності, із зазначенням власноруч в графі 14 протоколу пояснень такого змісту: «Провину свою визнаю», проставлений підпис;
-відеозаписами нагрудної камери поліцейського (БК 000142), якими зафіксовано, що поліцейський попереджує ОСОБА_1 , особу якого встановлено під відеофіксацію, щодо здійснення відеофіксації та наголошує обставини зупинки транспортного засобу «Hyundai Sante Fe», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , проти чого останній не висловлював заперечень. При цьому, з відеозапису вбачається перебування вказаного транспортного засобу на узбіччі дороги біля стаціонарного блокпосту. Поліцейський повідомив про виявлення під час спілкування з водієм ознак алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей та різкий запах алкоголю з порожнини рота. На питання поліцейського щодо вживання алкогольних напоїв, ОСОБА_1 заперечив та пояснив, що вживав алкогольні напої один день назад. На неодноразові пропозиції поліцейського щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі ОСОБА_1 надав чітку та зрозумілу відповідь про відмову у проходженні огляду, на що поліцейським повідомлено про складення відносно нього адміністративних матеріалів за ст.130 КУпАП;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 29.04.2025, в якому зазначено виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей та обличчя), а також зазначено, що огляд не проводився, у зв`язку з відмовою від його проходження, що підтверджено підписом ОСОБА_1 . Копію вказаного акту ОСОБА_1 отримав, про що розписався;
- направленням на огляд водія транспортного засобу до медзакладу від 29.04.2025, в якому, серед іншого, зазначено виявлені поліцейським у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей та обличчя), а також, що відповідний огляд не проводився, у зв`язку з відмовою водія, про що ОСОБА_1 розписався. Копія вказаного направлення ОСОБА_1 отримав, що підтверджується його підписом;
- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 29.04.2025, в яких пояснив, що 29.04.2025 він, проїжджаючи блокпості №20 смт.Нові Біляри, був зупинений працівниками поліції. У ході спілкування у них виникла підозра, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, на що він відповів, що 28.04.2025 випив алкогольного пива та горілки. Провину свою визнав у повному обсязі. Зазначено, що пояснення написані власноруч, в чому ОСОБА_2 розписався;
- рапортом інспектора поліції Гладченко О. від 29.04.2025, за яким 29.04.2025 о 08:01 на блокпості №20 було зупинено транспортний засіб «Hyundai Sante Fe», номерний знак НОМЕР_1 . Під час перевірки документів та спілкування з ОСОБА_1 , який керував вказаним транспортним засобом, у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей та обличчя. Під відеозапис ОСОБА_1 на місці події було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного приладу Drager Alkotest 6810, а також пройти аналогічний огляд у медичному огляді, від чого останній відмовився. Особі ОСОБА_1 роз`яснено його права та відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП;
- поясненнями інспектора поліції ОСОБА_3 (який склав протокол про адміністративне правопорушення), наданими суду першої інстанції в судовому засіданні, а також долученими в письмовому вигляді до матеріалів справи. Так, інспектор ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області Гладченко О.І. повідомив, що під час перебування в наряді на блокпості був зупинений транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_1 , в якого в ході спілкування виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей та обличчя. ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на місці зупинки з використанням приладу «Драгер», на що він відмовився. Також ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду в медичному закладі. Йому було роз`яснено права та складено відносно нього адмінпротокол за ч.1 ст.130 КУпАП. ОСОБА_1 свою вину визнав, будь-якого тиску на нього з боку працівників поліції не здійснювалось. Після зупинки транспортного засобу, водій припаркувався справа. Подія фіксувалася на бодікамеру з початку спілкування, до цього камера була в режимі очікування. Усіх обставин фіксування правопорушення він вже не пам`ятає, бо пройшов значний проміжок часу. Вважає, що діяв відповідно до законодавства. Він не пам`ятає чи надавав ОСОБА_1 посвідчення водія, чи показував його в застосунку «Дія». ОСОБА_1 не спростовував факт вживання алкогольних напоїв напередодні, добровільно відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку та підписав необхідні документи.
Крім того, зі змісту оскаржуваної постанови суду вбачається, що в судовому засіданні 30.06.2025 ОСОБА_1 пояснив суду, що за кермом не вживав алкогольні напої, однак напередодні пом`янули побратима, за що він просить вибачення. Підтвердив обставини, зафіксовані на відеозаписі – відмову від проходження огляду, однак в черговий раз підкреслив, що алкогольні напої не вживав. В подальшому надав заяву про розгляд справи без його участі та 17.09.2025 уклав з адвокатом Полубок Н.А. договір про надання правової допомоги.
Апеляційний суд вважає, що зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції з огляду на таке.
Учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух (абз.2,4 ч.5 ст.14 Закону України "Про дорожній рух"). Одним із таких органів державного контролю є Національна поліція (ст.52 цього Закону). За положеннями ч.2 ст.14 Закону України "Про дорожній рух" до учасників дорожнього руху належать, зокрема, водії. 
За змістом абзаців 3 та 5 ч.2 ст.16 вказаного Закону водій зобов`язаний: виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 ПДР).
Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було. Вказані обставини повністю підтверджуються матеріалами справи. 
Слід зазначити, що ОСОБА_1 , будучи водієм та маючи відповідне посвідчення водія, обізнаний з Правилами дорожнього руху України (зокрема п.2.5). При цьому, положеннями пунктів 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими, а особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
За змістом ч.6 ст.266 КУпАП направлення особи для огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння, оформлення результатів такого огляду, регулюються ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі – Інструкція № 1452/735) та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 (далі –Порядок №1103). Приписи Інструкції № 1452/735 та Порядку № 1103 застосовуються у системному зв`язку як між собою, так і з приписами інших нормативних актів.
Згідно зі ст.266 КУпАП, п.2 розділу І Інструкції 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
Пунктом 3 розділу І Інструкції 1452/735 визначено ознаки алкогольного сп`яніння. За положеннями Інструкції визначення ознак щодо можливості знаходження водія у стані сп`яніння відноситься до виключної компетенції поліцейських.
Пунктом 6 Порядку №1103 передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. 
За приписами п. 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
За диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння утворює самостійний склад адміністративного правопорушення. 
Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів, відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі. Відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є правопорушенням з формальним складом, тобто є закінченим саме з моменту висловлення особою відмови від проходження відповідного огляду. Мотиви відмови водія від виконання вимоги поліцейських у відповідності до пункту 2.5 ПДР України правового значення не мають. Наслідком такої відмови є складення відносно водія протоколу про адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП. 
В сенсі положень ч.2 ст.266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У виконання вищевказаних вимог КУпАП до матеріалів справи додані відеозаписи з нагрудної камери поліцейського. Долучені до матеріалів справи відеозаписи відображають подію, по факту якої 29.04.2025 складено адмінматеріали відносно ОСОБА_1 .
Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо порушення п.5 Розділу ІІ Інструкції з застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026, апеляційний суд враховує, що в цьому пункті зазначено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища. Разом з тим, доводи апелянта в цій частині є необґрунтовані, оскільки з долученого відеозапису вбачається, що поліцейським дотримані вимоги статті 266 КУпАП під час фіксування саме адміністративного правопорушення (відмова особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння).
Апеляційний суд вважає, що об`єму наявних відеозаписів, залучених поліцейським як безумовний доказ у справі, достатньо для перевірки встановлених судом обставин відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку. Зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені, має істотне значення для розгляду справи та безсторонній характер, а також узгоджується з іншими доказами у справі.
Відсутність відеофіксації самого процесу складання акту огляду, направлення на огляд до медзакладу, пояснень особи, яка притягається до відповідальності, протоколу про адміністративне правопорушення при встановлених обставинах правового значення не має, з огляду на вимоги ч.2 ст.266 КУпАП щодо застосування технічних засобів відеозапису саме під час проведення огляду, а ні складання адмінматеріалів. При цьому наявний в матеріалах справи відеозапис містить фіксацію самого факту відмови особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Сумнівів щодо достовірності та допустимості відеозапис не викликає, оскільки на ньому відображено подію, що зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення. Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність вищевказаного відеозапису апелянтом не надано. Не встановлено таких обставин і під час апеляційного розгляду справи.
Отже, твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що диск з відеозаписом, проведеним співробітниками поліції, який міститься в матеріалах справи не може братись до уваги, з огляду на постанову Верховного Суду від 18.07.2019 у справі №216/5226/16-а, оскільки не є безперевним, - є безпідставними та спростовуються змістом проведеного поліцейським відеозапису.
Посилання апелянта, що наявний в матеріалах справи відеозапис є недопустимим доказом, у зв`язку з тим, що працівник поліції не оголосив даних технічного приладу, яким велась відеозйомка, не ґрунтується на відповідній правовій основі. Посилання апелянта на постанови Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №428/2769/17 та від 15.11.2018 у справі №524/5536/17 є безпідставними, оскільки вказана позиція Верховного Суду не є релевантною до обставин цієї справи - в указаних справах та у справі, яка є предметом апеляційного перегляду, різні фактичні обставини справи. Зокрема у вказаних справах предметом розгляду була постанова по справі про адміністративне правопорушення, вимоги до змісту якої регламентовані ч.3 ст.283 КУпАП, яка передбачає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, серед іншого, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався). В той час як у справі, що наразі переглядається, предметом розгляду є протокол про адміністративне правопорушення, вимоги до змісту якого регламентовані ч.1 ст.256 КУпАП, яка не передбачає обов`язкового зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався). При цьому, оцінка допустимості доказів була здійснена Касаційним адміністративним судом за правила КАС України, а не КУпАП, а тому твердження захисника щодо недопустимості відеозапису, як окремого джерела доказів у даному випадку під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, не заслуговують на увагу.
Доводи апелянта про відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, описаних у протоколі, є необґрунтованими. 
З огляду на приписи ст.266 КУпАП обов`язкове застосування технічних засобів відеозапису підлягає саме процедура огляду водія на стан сп`яніння, від якої ОСОБА_1 відмовився під відеозапис, а не обставини його перебування за кермом чи зупинки автомобіля.
З наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 перебуває неподалік (попереду) транспортного засобу «Hyundai Sante Fe», номерний знак НОМЕР_1 , інші особи біля автомобіля відсутні. Під час спілкування з поліцейським ОСОБА_1 не заперечував факту керування ним вказаним транспортним засобом.
В судових засіданнях суду першої інстанції та апеляційної інстанції ОСОБА_1 так саме не заперечував факту керування ним транспортним засобом за обставин, вказаних у протоколі. Також факт керування транспортним засобом підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_1 , складеними ним власноруч 29.04.2025, про що він розписався, та зафіксовано протоколом про адміністративне правопорушення, який в розумінні положень ст.251 КУпАП, є одним з доказів у справі. 
Отже, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується сукупністю доказів, наявних в матеріалах справи.
Посилання апелянта на не зазначення поліцейським часу складання направлення на огляд водія до медзакладу та не вручення його особі, яка притягається до відповідальності, не має правового значення, оскільки вказана обставина не вказує на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Крім того, системний аналіз положень ст. 266 КУпАП, вищезазначених Інструкції та Порядку дає підстави стверджувати про те, що письмове направлення на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я складається поліцейським у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом на проведення огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки або в разі незгоди з результатами такого огляду (п.п 8, 12 розділу ІІ Інструкції; п. 6 Порядку), проте не у випадку зафіксованої належним чином відмови від проходження такого огляду в закладі охорони здоров`я загалом.
Слід звернути увагу, що законом не передбачено обов`язкове вручення направлення. Дане направлення є лише підставою для проведення огляду в закладі охорони здоров`я та надається лікарю вказаного закладу. Судом встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від огляду в закладі охорони здоров`я.
З урахуванням наведеного невручення ОСОБА_1 вказаного направлення та складення його у його відсутності не є беззаперечним доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан сп`яніння та не спростовує порушення ним п. 2.5 ПДР України і не тягне за собою безумовного скасування прийнятого судового рішення.
Доводи апелянта щодо не роз`яснення поліцейським прав ОСОБА_1 , включаючи право на професійну правничу допомогу, спростовуються наявними в матеріалах справи поясненнями від 29.04.2026, в яких процитовані положення статтей 55, 56, 59 та 63 Конституції України, а також ст.268 КУпАП, про ознайомлення та роз`яснення з якими ОСОБА_1 розписався (а.с.4). Так само ОСОБА_1 розписався в графі 13 складеного протоколу про адміністративне правопорушення про роз`яснення йому прав та обов`язків, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги щодо здійснення поліцейськими психологічного тиску на ОСОБА_1 спростовуються наявними відеозаписами та не підтверджені жодним доказом. 
Слід звернути увагу, що увипадку наявності сумнівів в законності дій працівників поліції, ОСОБА_1 мав можливість оскаржити їх дії у встановленому законом порядку (п.п.д п.2.14 ПДР України). 
Разом з тим, як вбачається з матеріалів судового провадження дії службових осіб, що склали адмінматеріали та фіксували правопорушення в порядку, передбаченому чинним законодавством, стороною захисту не оскаржувалися. 
Отже, твердження захисника щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.
Посилання захисника на не роз`яснення поліцейським ОСОБА_1 наслідків відмови від проходження огляду на стан сп`яніння спростовуються наявними відеозаписами, якими зафіксовано, що після уточнення позиції водія щодо відмови у проходженні огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку, поліцейський повідомив про складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Крім того, апеляційний суд наголошує, що особа, яка керує транспортним засобом, повинна знати не тільки свої права відповідно до положень Правил дорожнього руху України, а й свої обов`язки, у тому числі й обов`язок, передбачений п. 2.5 Правил дорожнього руху. Також слід зазначити, що в Україні діє принцип презюмованння знання закону, за яким закон поширюється на кожного, навіть якщо особа і не знає про нього. Незнання вимог діючого законодавства не є підставою для звільнення особи від передбаченої законом відповідальності та закриття провадження у справі, що кореспондується з положеннями ст.68 Конституції України.
Доводи апелянта, що працівник поліції притягнув до відповідальності ОСОБА_1 за відсутності об`єктивних ознак сп`яніння, не провів його огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, не встановив та не зафіксував наявність у нього явних ознак алкогольного сп`яніння, є необґрунтованими, з огляду на таке.
Захисник помилково зазначає про притягнення працівником поліції до відповідальності ОСОБА_1 , оскільки відповідно до положень КУпАП поліцейський склав відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, зафіксувавши таким чином правопорушення - відмову водія від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння. Щодо не проведення огляду на стан сп`яніння, то апелянтом не враховано, що ОСОБА_1 відмовився від проведення вказаного огляду, що зафіксовано поліцейським у складених матеріалах. Щодо встановлення поліцейським ознак сп`яніння, то апеляційний суд звертає увагу, що визначення ознак щодо можливості знаходження водія у стані сп`яніння відноситься до виключної компетенції поліцейських, тобто є їх дискреційними повноваженнями, а перевірка наявності чи відсутності у водія такого стану здійснюється у встановленому законом порядку. При цьому, така ознака алкогольного сп`яніння як: запах алкоголю з порожнини рота може бути встановлена виключно органолептичним шляхом, а інші ознаки поліцейський встановлює шляхом візуального спостереження та аналізу поведінки водія. Тому відсутність перевірки ознак на відеозаписі не спростовують факт відмови від проходження огляду, адже наявність ознак встановлює виключно поліцейський і це є лише підставою для огляду, оскільки метою є встановлення факту керування у стані сп`яніння чи спростування такого стану за результатами огляду. Оскільки у даному випадку перевірці підлягають обставини щодо відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, то заперечення стосовно відсутності ознак є необґрунтованими.
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність відомостей щодо відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, а також не зазначення поліцейським про свою особу, звання та місце роботи, апеляційний суд зауважує, що відсутність фіксування наведеного факту не спростовує наявність в діях особи складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. В той же час вказані факти (зазначення посади, спеціального звання та ПІБ поліцейського, який склав протокол, а також зазначення про відсторонення водія від керування транспортним засобом) зафіксовані складеним протоколом серії ЕПР1 №314780 від 29.04.2025, який підписаний ОСОБА_1 , та не є окремою підставою для скасування оскаржуваної постанови.
В апеляційній скарзі містяться також інші аргументи, які не потребують детального аналізу та не мають будь-якого вирішального значення у цьому провадженні. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, ст.6 §1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод зобов`язує суди надавати підстави для винесення рішень, однак не передбачає детальної відповіді на кожний аргумент, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені. При цьому міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони. Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження захисника щодо відсутності в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді доказів у справі. 
Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою. Підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, відсутні. ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, надав поліцейському чітку та зрозумілу відповідь щодо його відмови від проходження огляду на місці зупинки та в медзакладі, яку поза розумним сумнівом можна вважати саме відмовою від огляду в розумінні ч.1 ст.130 КУпАП. Вказана відмова від огляду на стан сп`яніння беззаперечно вказує на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.
Судом враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2007 у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, ОСОБА_1 , реалізуючи своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Враховуючи положення ст.251 КУпАП, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги. 
За таких обставин, оскаржувана постанова суду є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника Полубок Наталії Анатоліївни – залишити без задоволення.
Постанову Доброславського районного суду Одеської області від 12 січня 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду      І.А. Артеменко