КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 лютого 2026 року м. Київ справа №640/22117/22
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:
До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України Володимировича до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі – відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), в якій позивач, з урахуванням уточнення, просить суд:
- визнати протиправними дії відповідача щодо проведення виплати позивачу пенсії після її перерахунку, починаючи з 01.12.2019, з обмеженням максимального розміру;
- зобов`язати відповідача здійснити виплату пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством,...), без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат, починаючи з 01.12.2019;
- зобов`язати відповідача надати завірені належним чином копії протоколів «перерахунок пенсії», які складені після перерахунку за рішенням суду починаючи з 01.12.2019 та надати розрахунок помісячного перерахунку з відображенням доплати за кожен місяць.
В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що при перерахунку його пенсії на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.12.2021 у справі № 640/25736/21 відповідач протиправно обмежує пенсію максимальним розміром, що на його думку, є протиправним, оскільки такі обмеження до його пенсії не застосовуються. 
Крім того, позивач зазначає, що ним у справі № 640/25736/21 було також заявлено вимогу здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимального розміру пенсії. Проте суд відмовив в її задоволенні як передчасну, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про те, що відповідачем було обмежено виплату пенсії її максимальним розміром.
На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 №2825-ІХ, дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю.
16.02.2023 наведена вище адміністративна справа надійшла до Київського окружного адміністративного суду та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 .
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.03.2023 адміністративну справу №640/22117/22 прийнято до провадження судді Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 13.02.2024 №411/0/15-24 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Київського окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» звільнено ОСОБА_2 з посади судді Київського окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
29.02.2024 протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею у справі було визначено Горобцову Я.В.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.05.2024 справу прийнято до свого провадження суддею Горобцовою Я. В. та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Стверджує, що ГУ ПФУ в м. Києві діяло у відповідності до чинного законодавства.
Також відповідачем подано суду копію матеріалів пенсійної справи позивача.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 є пенсіонером органів внутрішніх справ України з 07.09.1997 та з часу її призначення отримував пенсію за вислугу років відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закону № 2262-ХІІ).
На даний час позивач отримує пенсію по інвалідності внаслідок війни та перебуває на обліку у ГУ ПФУ в м. Києві (пенсійна справа № N/A 2281), що підтверджується пенсійним посвідченням від 18.10.2017 серії НОМЕР_1 .
Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ГУ ПФУ в м. Києві в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в м. Києві щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії позивачу з урахуванням 80% розміру грошового забезпечення, зазначеного у довідці про розмір грошового забезпечення, виданій Департаментом персоналу МВС України від 02 червня 2021 року №22/6-2327;
- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві здійснити з 01 грудня 2019 року перерахунок та виплату позивачу пенсії по інвалідності внаслідок війни з розрахунку 80% від розміру грошового забезпечення, який визначено у довідці про розмір грошового забезпечення, виданій Департаментом персоналу МВС України від 02 червня 2021 року №22/6-2327, та складає 25678,00 грн. без обмеження максимального розміру пенсії, без обмеження будь-яким строком, з урахуванням раніше проведених виплат.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.12.2021 у справі № 640/25736/21, яке набрало законної сили 24.01.2022, позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням грошового забезпечення, зазначеного у довідці про розмір грошового забезпечення, виданій Департаментом персоналу МВС України від 02.06.2021 №22/6-2327.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01 грудня 2019 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності внаслідок війни з розрахунку грошового забезпечення, який визначено у довідці про розмір грошового забезпечення, виданій Департаментом персоналу МВС України від 02.06.2021 №22/6-2327 та складає 25678,00 грн., з урахуванням раніше проведених виплат.
В решті позовних вимог відмовлено.
Згідно з частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Дана норма визначає преюдиційні підстави звільнення осіб, які беруть участь у справі, від доказування обставин з метою досягнення процесуальної економії - за наявності цих підстав у суду не буде необхідності досліджувати докази для встановлення певних обставин.
Отже спір між сторонами стосовно виплати позивачу пенсії по інвалідності внаслідок війни з 01.04.2019 з розрахунку грошового забезпечення, який визначено у довідці про розмір грошового забезпечення, виданій Департаментом персоналу МВС України від 02 червня 2021 року №22/6-2327 врегульовано судовим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.12.2021 у справі № 640/25736/21, яке набрало законної сили.
Щодо вимоги про протиправне обмеження виплати пенсії позивачу максимальним розміром, то в рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.12.2021 у справі № 640/25736/21 зазначено, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії виходячи з 80% та без обмеження максимального її розміру та без обмеження будь-яким строком, що, в свою чергу, дозволяє дійти висновку про передчасність позовних вимог в цій частині та про відсутність правових підстав для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимального розміру та без обмеження будь-яким строком.
16.08.2022 позивача звернувся до відповідача з заявою в якій просив провести перерахунок пенсії на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.12.2021 у справі № 640/25736/21 та надати інформацію про застосування до пенсії позивача обмеження що максимального розміру.
Листом відповідача від 15.11.2022 № 24879-23443/Т-02/В-2600/22 позивачу повідомлено, що у серпні 2022 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.12.2021 у справі №640/25736/21 здійснено з 01.12.2019 перерахунок пенсії по інвалідності із розрахунку грошового забезпечення, яке визначено у довідці про розмір грошового забезпечення, виданій Департаментом персоналу МВС України від 02.06.2021 № 22/6-2327, та складає 25678,00 грн.
Крім того позивачу було повідомлено про застосування до нього обмеження пенсії максимальним розміром на підставі статті 43 Закону № 2262-ХІІ. 
Відповідно до наявного в матеріалах справи листа ГУ ПФУ в м. Києві від 15.11.2022 № 24879-23443/Т-02/В-2600/22 згідно розрахунку пенсії позивача по пенсійній справі № N/A 2281, позивачу нараховано пенсію у розмірі 29272,93 грн., проте з урахуванням обмеження максимальним розміром до виплати підлягає 20270,00 грн.
Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку пенсії позивача станом на 19.08.2022 по пенсійній справі № N/A 2281, позивачу нараховано пенсію у розмірі 25678,00 грн., проте з урахуванням обмеження максимальним розміром до виплати підлягає 16380,00 грн.
Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку пенсії позивача станом на 01.09.2022 по пенсійній справі № N/A 2281, позивачу нараховано пенсію у розмірі 29272,93 грн., проте з урахуванням обмеження максимальним розміром до виплати підлягає 20270,00 грн.
Таким чином нарахування та виплата пенсії позивачу здійснюється з урахуванням обмеження максимального розміру пенсії.
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-ХІІ десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України від 08.07.2011 № 3668-VІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон № 3668-VІ), який набрав законної сили 01.10.2011.
Відповідно до положень статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Водночас Законом № 3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-ХІІ, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016.
Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
Таким чином, з 20.12.2016 з урахуванням положень рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016, у Законі № 2262-ХІІ відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.
Даний висновок узгоджується з позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 127/4267/17, від 16.10.2018 у справі № 522/16882/17, від 06.11.2018 у справі № 522/3093/17, від 31.01.2019 у справі № 638/6363/17, від 12.03.2019 у справі № 522/3049/17, від 14.05.2019 у справі № 591/2109/17, від 08.08.2019 у справі № 522/3271/17, від 10.10.2019 у справі № 522/22798/17, від 30.10.2020 у справі № 522/16881/17 та від 17.05.2021 у справі № 343/870/17.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-ХІІ, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-ХІІ, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.
Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-ХІІ) та є однаковими за змістом.
Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ.
При цьому положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії осіб, пенсія яким призначена відповідно до Закону № 2262-ХІІ.
Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин наявна колізія між Законом № 2262-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI у частині обмеження максимальним розміром пенсії особам, яким призначена пенсія відповідно до Закону № 2262-ХІІ.
Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначена пенсія відповідно до Закону № 2262-ХІІ, у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі Щокін проти України зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових прогалин щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.
Аналіз наведених норм законодавства України, дає підстави суду дійти висновку, що обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом № 2262-ХІІ, є протиправним.
Саме такий висновок щодо застосування норм права у подібних спірних правовідносинах викладено Верховним Судом у численних постановах, зокрема, від 25.07.2022 у справі № 580/3451/21; від 20.07.2022 у справі № 340/2476/21; від 11.07.2022 у справі № 620/613/21; від 29.06.2022 у справі №640/19118/18; від 18.05.2022 у справі № 380/12337/20.
У зв`язку з цим, суд вважає, що відповідач протиправно застосував обмеження пенсії по інвалідності внаслідок війни позивача максимальним розміром при проведенні перерахунку та виплати пенсії з 01.12.2019 на підставі довідки Департаменту персоналу МВС України від 02.06.2021 №22/6-2327 про розмір грошового забезпечення. 
Таким чином позовні вимоги в цій частині є обґрунтовані, проте підлягають задоволенню частково з огляду на некоректність формулювання другої позовної вимоги.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача надати завірені належним чином копії протоколів «перерахунок пенсії», які складені після перерахунку за рішенням суду починаючи з 01.12.2019 та надати розрахунок помісячного перерахунку з відображенням доплати за кожен місяць, суд зазначає наступне.
Позивач звертався до відповідача з заявами від 21.02.2022, від 05.05.2022, від 16.08.2022 та від 11.10.2022 в яких просив окрім проведення перерахунку пенсії на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.12.2021 у справі № 640/25736/21 також просив надати йому копії протоколів перерахунку пенсії, які складені після перерахунку за рішенням суду починаючи з 01.12.2019.
Проте відповідач у листах від 24.03.2022, від 14.09.2022 та від 15.11.2022 у задоволенні вказаної вимоги позивача відмовив. Доказів надання позивачу протоколів перерахунку його пенсії суду надано не було.
За наведених обставин позовній вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Частиною першою статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.
Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Оскільки позивач є звільненим від сплати судового збору, то підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні. Інших доказів понесених судових витрат, станом на час прийняття рішення, матеріали справи не містять.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити частково.
2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019 із обмеженням її максимальним розміром.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16; код ЄДРПОУ 42098368) здійснити з 01.12.2019 перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсії на підставі довідки Департаменту персоналу МВС України від 02.06.2021 №22/6-2327 про розмір грошового забезпечення без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат.
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16; код ЄДРПОУ 42098368) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) завірені належним чином копії протоколів «перерахунок пенсії», які складені після перерахунку за рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.12.2021 у справі № 640/25736/21 починаючи з 01.12.2019 та надати розрахунок помісячного перерахунку з відображенням доплати за кожен місяць.
5. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.