Справа № 137/1547/25 
Провадження № 33/801/252/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Желіховський В. М.
Доповідач: Ковальчук О. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі судді Ковальчука О.В., розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Літинського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

23.12.2025 року постановою Літинського районного суду Вінницької області  ОСОБА_1  визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнено на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.
Не погодившись з такою постановою суду,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, скаржник посилається на те, що, розглядаючи справу, суд першої інстанції належним чином не повідомив про дату, час та місце розгляду справи  ОСОБА_1 . На думку скаржника, суд першої інстанції жодним чином не намагався встановити дійсні обставини справи та позбавив  ОСОБА_1 можливості надати докази в підтвердження його невинуватості.
Крім того, апелянт вказує, що, визнаючи  ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд не надав оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, зокрема диску із відеозаписом із нагрудної камери працівника поліції. Ознайомившись із матеріалами справи,  ОСОБА_1 встановив, що такий відеозапис тривав не безперервно. Також зауважує, що відеозапис з`явився у матеріалах справи лише 31.12.2025 року, тобто після прийняття оскаржуваної постанови.
Крім того, разом із апеляційною скаргою скаржник подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Літинського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2025 року, яке мотивоване тим, що вперше апеляційну скаргу було подано у передбачений законом строк. Водночас 12 січня 2026 року постановою Вінницького апеляційного суду таку апеляційну скаргу було повернуто особі, яка її подала, оскільки, як вважав суд, апеляційну скаргу було подано з пропуском визначеного ч. 2 ст. 294 КУпАП строку без заявленого клопотання про поновлення вказаного строку. 
Після чого,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу вдруге та заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, яку також було повернуто постановою Вінницького апеляційного суду від 03 лютого 2026 року, у зв`язку із відмовою у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку на подачу апеляційної скарги.
В подальшому,  ОСОБА_1 ще раз подав апеляційну скаргу, в якій також просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови Літинського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2025 року. Однак, 18 лютого 2026 року постановою Вінницького апеляційного суду таку апеляційну скаргу було повернуто з тих підстав, що постановами апеляційного суду у задоволенні клопотань скаржника про поновлення строку було відмовлено, а подані ним апеляційні скарги повернуто. Отже, клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження вже було предметом розгляду суду апеляційної інстанції та вирішене по суті. За таких обставин, суд дійшов висновку, що наявні передбачені ч. 2 ст. 294 КУпАП підстави для повернення апеляційної скарги особі, яка її подала.
Разом з тим,  ОСОБА_1 вкотре подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Літинського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2025 року, оскільки вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції пропущений із поважних причин та просить його поновити.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Оцінивши доводи заявленого клопотання, дослідивши матеріали справи, з яких видно, що вперше апеляційна скарга була подана у передбачений законом строк, при цьому усі наступні апеляційні скарги подані із обґрунтованими клопотаннями про поновлення пропущеного строку, у зв`язку із безпідставним поверненням таких апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Літинського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2025 року необхідно задовольнити.
При цьому апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 294 КУпАП, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з огляду на таке.
За приписами ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
У першу чергу, перевіряючи доводи апеляційної скарги про позбавлення судом першої інстанції  ОСОБА_1 можливості надати докази в підтвердження його невинуватості, оскільки, розглядаючи справу, суд першої інстанції належним чином не повідомив його про дату, час та місце розгляду справи, апеляційний суд звертає увагу на те, що право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст. 268 КУпАП, відповідно до якої справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи.
Із матеріалів справи вбачається, що перше судове засідання в суді першої інстанції було призначене на 02.12.2025 року. 
Разом з тим, 01.12.2025 року ОСОБА_1 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з його хворобою, у якому просив повідомити його про дату та час наступного судового засідання шляхом направлення повідомлення на електронну адресу. Однак, жодної електронної адреси у вказаному клопотанні він не зазначив. 
02.12.2025 року судове засідання було відкладено та наступне судове засідання призначено на 23.12.2025 року. Про дату, час і місце судового засідання суд першої інстанції повідомив ОСОБА_1 шляхом направлення повістки на його поштову адресу, вказану ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення та у його заяві про відкладення судового засідання.
Натомість поштове відправлення повернулося до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». 
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Пономарьов проти України», та «Трух проти України»).
У рішенні в справі «Каракуця проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.
Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Практикою Європейського суду з прав людини також встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи, їх права на доступ до правосуддя не є порушеними.
Статтею 277 КУпАП визначені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, відповідно до яких справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
Апеляційний суд зазначає, що згідно з одним із принципів судочинства визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. Безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян.
Недотримання строків розгляду справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади, а непонесення відповідальності за скоєне правопорушення дискредитує державу та руйнує моральні цінності суспільства.
З наведених вище обставин справи вбачається, що під час розгляду справи судом першої інстанції вжито заходів задля належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце її розгляду. Також апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 був обізнаний про наявність відповідного судового провадження щодо нього і повинен був також сам цікавитися його перебігом.
Таким чином, судом забезпечено можливість реалізувати ОСОБА_1 свої процесуальні права, передбачені статтею 268 КУпАП.
Поведінка  ОСОБА_1  розцінюється апеляційним судом як намагання штучно створити докази порушення судом першої інстанції принципу доступу до правосуддя, зокрема розгляду справи без учасників справи, як підстави для послідуючого оскарження ухваленої судом постанови, тобто про недобросовісну його поведінку.
Отже, вищезгадані доводи скаржника не впливають на правильний висновок суду першої інстанції про можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за:
1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції;
2) передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів;
3) відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
З матеріалів справи вбачається, що 26.10.2025 року о 05:52 год. в с. Літинські Хутори Вінницького району Вінницької області на А/Д М30 347 км водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Renault Megan», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме виражене тремтіння пальців рук, порушення мови, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Висновок про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується такими доказами.
Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 494291 від 26.10.2025 року, у якому зафіксовано вказані вище обставини (а.с. 2).
Направленням на огляд водія транспортного засобу до КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 26.10.2025 року, в якому зафіксовано ознаки алкогольного сп`яніння водія  ОСОБА_1  (а.с. 4).
Рапортом поліцейського взводу № 1 роти № 1 БУПП у Вінницькій області ДПП капрала поліції Василя Білика від 26.10.2025 року, відповідно до якого 26.10.2025 року працівниками поліції було зупинено транспортний засіб «Renault Megan», д.н.з. НОМЕР_1 ,  під керуванням  ОСОБА_1 . В ході спілкування з  ОСОБА_1  у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку водій відмовився (а.с. 5).
Відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, на яких зафіксовано вимоги працівників поліції пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, відмови  ОСОБА_1  від проходження відповідного огляду (а.с. 9).
Згідно з вимогами п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння має наслідком притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За ч. ч. 2-3 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 256 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст. 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
За таких обставин та наведеного нормативно-правового регулювання вбачається, що суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення, докази, які містяться в матеріалах справи на предмет їх належності, достатності та допустимості, за результатами чого дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини  ОСОБА_1  у порушенні п. 2.5 ПДР України, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі за змістом - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з п. 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Саме цими положеннями керуються працівники поліції при встановленні у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння. 
Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що наявність таких ознак не є встановленням факту перебування особи в стані сп`яніння, а лише є підставою для проходження нею огляду у визначеному законом порядку. Саме проходженням такого огляду встановлюється факт наявності чи відсутності в організмі водія залишків алкогольних, наркотичних чи інших речовин, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таким чином, правопорушник був зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку відповідний огляд на стан сп`яніння, на що він відмовився.
З відеозаписів із нагрудних камер працівників поліції чітко вбачається, що  ОСОБА_1  було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку із виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, однак він відмовився пройти такий огляд. 
Після чого, поліцейським був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, копію якого  ОСОБА_1 відмовився отримувати.
Інформація, що міститься на відеозаписах, є достатньою для того, щоб зробити висновок про те, що в діях  ОСОБА_1  наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.
Досліджені судом відеозаписи є інформативним і не вказують на упередженість чи суб`єктивне ставлення працівників поліції,  ОСОБА_1  роз`яснено його права, підстави для проходження огляду на стан сп`яніння і наслідки відмови від його проходження.
При цьому апеляційний суд критично ставиться до тверджень скаржника, що наявні у справі відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції не є безперервними і не повними.
Обставини, що утворюють склад інкримінованого  ОСОБА_1  адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, цими відеозаписами зафіксовані в достатньому обсязі, з яких встановлено, що  ОСОБА_1  відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Натомість варто зазначити, що допустимість відеозапису оцінюється судом в сукупності із іншими наявними у справі доказами, які свідчать про наявність у діях  ОСОБА_1  складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому посилання на те, що відеофіксація здійснювалася не безперервно не спростовує факту, що  ОСОБА_1  відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Між тим, твердження апелянта про те, що відеозаписи з`явилися у матеріалах справи лише 31.12.2025 року, тобто після прийняття оскаржуваної постанови, є необґрунтованими, оскільки не підтверджується жодними доказами.
Крім того, протокол про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1  в силу ст. 255 КУпАП складений уповноваженою на те особою, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП щодо місця, часу вчинення та суті адміністративного правопорушення, повністю узгоджується з даними, зафіксованими на відеозаписах.
При складанні протоколу про адміністративне правопорушення, порушень працівниками поліції допущено не було. Ніяких доказів порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій тощо) апеляційному суду не надано.
За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.
Таким чином, зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази апеляційний суд визнає належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.
На переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги спрямовані на ухилення  ОСОБА_1  від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а будь яких інших доказів щодо відсутності вини останнього у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення матеріали справи не містять.
Адміністративне стягнення на  ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.ст. 33-34 КУпАП України, з врахуванням його особи, ступеня та характеру вчинених правопорушень.
Отже, судом першої інстанції під час розгляду справи дотримано вимоги ст. ст. 279, 280 КУпАП, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваної постанови відсутні.
Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 38, 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання  ОСОБА_1  про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Літинського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2025 року задовольнити, поновити  ОСОБА_1  строк на апеляційне оскарження цієї постанови суду.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а постанову Літинського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2025 року – без змін. 
Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя     О. В. Ковальчук