ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/15512/24 Головуючий суддя І інстанції Харченко А. М.
Провадження № 22-ц/818/505/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення плати за користування житлом

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2026 року         м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.,
суддів колегії Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю., 
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Лаєвської Марине Леніківни, на рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2025 року по справі за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,-

в с т а н о в и в :

Позивач КП «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь заборгованість за послуги з теплопостачання у сумі 122 455,53 грн., судовий збір в розмірі 3 028 грн. 00 коп.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , і є споживачем послуг з теплопостачання. Відповідач ОСОБА_1 не сплачувала своєчасно за надані послуги з теплопостачання, в зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість в сумі 122 455,53 грн., з яких: 100 212,85 грн. за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.01.2017 по 31.10.2024; 852,60 грн. за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 31.10.2024; 13 296,22 грн. за послугу з постачання гарячої води за період з 01.01.2017 по 31.10.2024; 494,16 грн. за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 31.10.2024; 1 541,40 грн. за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.2022 по 31.10.2024; 501,20 грн. за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.07.2022 по 31.10.2024; 4 027,28 грн. - інфляційні витрати; 1 529,82 грн. - 3% річних.
Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 20 лютого 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , 62, на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість в сумі 122 455 (сто двадцять дві тисячі чотириста п`ятдесят п`ять) грн. 53 коп., з яких: 100 212,85 грн. за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.01.2017 по 31.10.2024; 852,60 грн. за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 31.10.2024; 13 296,22 грн. за послугу з постачання гарячої води за період з 01.01.2017 по 31.10.2024; 494,16 грн. за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 31.10.2024; 1 541,40 грн. за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.2022 по 31.10.2024; 501,20 грн. за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.07.2022 по 31.10.2024; 4 027,28 грн. - інфляційні витрати; 1 529,82 грн. - 3% річних.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Лаєвська М.Л. просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за період 01.01.2017 по 01.04.2017 через пропуск позовної давності. Відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за період в частині 01.04.2022 по 31.10.2024 року. За період в частині стягнення заборгованості за період за послуги з теплопостачання за період з 01.04.2017 року по 01.04.2022 року відповідач визнає.
Апеляційна скарга мотивована тим, що частина позовних вимог ,а саме вимога про стягнення заборгованості за період з 01.01.2017 року по 02.04.2017 року виходять за межі передбаченого законодавством строку позовної давності, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Вказує, що постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» забороняється стягувати із громадян заборгованість за житлово-комунальні послуги, утворену після 24 лютого 2022 року, в тому випадку, якщо заборгованість виникла на території, де велися бойові дії або є можливість ведення бойових дій та якщо громадянин надав виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. 
Разом з апеляційною скаргою подається довідка Відповідач разом з апеляційною скаргою надає Довідку про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи № 2105- 7000344593 від 04.04.2022 року, в якій зазначено, що наразі фактичним місцем проживання відповідача є: АДРЕСА_2 .
Окрім цього, ОСОБА_1 направила окрему заяву КП «Харківські теплові мережі» від 15 липня 2025 року, до якої додано результати повірки обліку гарячої води, копія довідки про взяття на обліку внутрішньо-переміщеної особи та повідомлено про те, що вона фактично покинула своє місце проживання та з 04 квітня 2022 року не проживає за адресою реєстрації, а взята на облік як внутрішньопереміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 . 
З матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути заборгованість, що утворилась до 31.10.2024 року. Довідка внутрішньо-переміщеної особи, а також заява до КП «Харківські теплові мережі» про застосування положення постанови Кабінету Міністрів України № 206 до заборгованості за надані житлово-комунальні послуги позивачу була направлена 15.07.2025р., постанова Кабінету Міністрів України № 206 не встановлює в який строк має бути подана заява-повідомлення виконавцю комунальної послуги про взяття на облік ВПО. 
Довідка ВПО ОСОБА_1 датована 04 квітня 2022 року, а тому заборгованість за послугу постачання теплової енергії, абонентську плату, послугу технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, що утворилась з квітня 2022 року по 31.10.2024 року, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула скаргу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду. 
Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не повністю відповідає.
Суд першої інстанції при задоволенні позову вказав, що він належним чином доведений, відповідної заяви про застосовування наслідків спливу позовної давності у даному випадку не заявлялося, тому відповідно до змісту норми ст. 267 ЦК України суд це питання не розглядав. Згідно із розрахунком інфляційні витрати та 3% річних нараховані позивачем за період з 01.03.2019 року до 30.11.2021, тобто до введення в дію в Україні воєнного стану, отже вказані суми мають бути стягнуті у судовому порядку.
Колегія суддів не повністю погоджується з такими висновками суду.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , і є споживачем послуг, які надає позивач.
Згідно з розрахунками, через несплату послуг за відповідачем виникла така заборгованість: 122 455,53 грн., з яких: 100 212,85 грн. за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.01.2017 по 31.10.2024; 852,60 грн. за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 31.10.2024; 13 296,22 грн. за послугу з постачання гарячої води за період з 01.01.2017 по 31.10.2024; 494,16 грн. за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 31.10.2024; 1 541,40 грн. за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.2022 по 31.10.2024; 501,20 грн. за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.07.2022 по 31.10.2024; 4 027,28 грн. - інфляційні витрати; 1 529,82 грн. - 3% річних.
Обов`язок споживача своєчасно сплачувати за житлово-комунальні послуги, у тому числі і за послуги постачання теплової енергії та гарячої води, передбачений ст. 68 ЖК України, ст. ст. 9, 21, 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Заяв про застосування строків позовної давності відповідачем не подано.
За змістом частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за наявності відповідної заяви сторони у спорі. Без заяви сторони у спорі позовна давність судом, за власною ініціативою, застосовуватись не може за жодних обставин (постанова КЦС ВС від 28.11.2018 у справі № 753/12382/15-ц).
Статтею 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Правом вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних кредитор наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
За змістом ч. 2 ст. ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Саме такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).
Відповідно до абз. 1 п. 1 Постанови КМУ від 05.03.2022 № 206 «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» (далі Постанова), яка набрала чинності 06.03.2022 і застосовується з 24 лютого 2022 року: до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.
Згідно із розрахунком інфляційні витрати та 3% річних нараховані позивачем за період з 01.03.2019 року до 30.11.2021, тобто до введення в дію в Україні воєнного стану, отже вказані суми мають за змістом вказаних положень мають бути стягнуті у судовому порядку.
Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачка не надала до суду першої інстанції належних і допустимих доказів на спростування цих висновків, доводи скарги не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи та висновків суду не спростовували.
За змістом статті 11 ЦК України:
1. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
2. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:
1) договори та інші правочини;
2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;
3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;
4) інші юридичні факти.
3. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує.
Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції правильно зазначив, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Внаслідок невиконання відповідачем належним чином зобов`язання щодо оплати послуг з теплопостачання, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованості у сумі 100 212,85 грн. за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.01.2017 по 31.10.2024; 852,60 грн. за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 31.10.2024; 13 296,22 грн. за послугу з постачання гарячої води за період з 01.01.2017 по 31.10.2024; 494,16 грн. за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 31.10.2024; 1 541,40 грн. за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.2022 по 31.10.2024; 501,20 грн. за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.07.2022 по 31.10.2024; 4 027,28 грн. - інфляційні витрати; 1 529,82 грн. - 3% річних.

З огляду на фактичне споживання відповідачем наданих позивачем послуг, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 11 ЦК України між сторонами склалися правовідносини щодо надання та отримання вищевказаних послуг, та у відповідача виникло грошове зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Статтею 1ЗаконуУкраїни«Прожитлово-комунальніпослуги» визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем.
Згідно п. 5 ч. 2 ст.7ЗаконуУкраїни«Прожитлово-комунальніпослуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до п.п. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.
Згідно ст.526ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
КП "Харківські теплові мережі" здійснило подачу теплової енергії відповідачам по о/р №6661 в повному обсязі.
Щодо заявленого ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції клопотання про застосування строків позовної давності, колегія суддів виходить з наступного.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Подібний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22), від 19 квітня 2023 року у справі № 199/782/21 (провадження № 61-1323св23), від 31 травня 2023 року у справі № 938/632/20 (провадження № 61-16716св21).
З цього випливає, що у разі закінчення строку, який припадає на період дії карантину, такий строк продовжується до закінчення дії карантину.
З урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"із відповідачів підлягає стягненню заборгованість за період з 02.04.2017 року по 31.10.2024 року. 
За вказаний період, в межах позовних вимог розмір заборгованості за послуги з теплопостачання згідно наданого позивачем розрахунку становить 95727,07грн.
Оскільки відповідач належним чином не виконувала своїх обов`язків щодо оплати наданих Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» житлово-комунальних послуг, за період з 02.04.2017 року по 31.10.2024 року у неї утворилась заборгованість. Однак, враховуючи те, що з даними позовними вимогами підприємство звернулося до суду лише 24 09 грудня 2024 року, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач не довів наявність поважних причин, з яких пропущено строк звернення до суду з позовом за період з 01 січня 2017 року по 04 квітня 2017 року, а відтак вимога позивача про стягнення заборгованості за цей період заявлена поза межами строку позовної давності, в зв`язку із чим сума заборгованості за цей період відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України не підлягає стягненню у зв`язку зі спливом позовної давності. про застосування якої заявлено відповідачем у спорі.
Таким чином наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги, але в межах позовної давності: за період з 02.04.2017 року по 31.10.2024 року у розмірі 95727,07грн.
Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
Відповідно до ст. ст. 150, 156, 162 ЖК України власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім`ї також зобов`язані утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами.
Згідно з пунктом 6 частини 1статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 рокуспоживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 6 частини 1статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII(введено в дію з 01 травня 2019 року), встановлено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Згідно з пунктом 5 частини 2статті 7 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до частин 1, 6статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Разом з цим, частиною 1статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором.
За положенням п. 6 ч. 1ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIIIспоживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
Відповідно до п. 5 ч. 2ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIIIвиконавець комунальної послуги зобов`язаний розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживачів, у визначених законом випадках - управителів, і проводити відповідні перерахунки розміру плати за комунальні послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості, а також в інших випадках, визначених договором про надання комунальних послуг.
У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №145/474/17 (провадження №61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі №346/5603/17 (провадження №61-41031св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі №404/251/17 (провадження №61-13405св18).
Надаючи відповідний доказ суду апеляційної інстанції без попереднього його надання для оцінки судом першої інстанції, апелянт поважність причин неподання до суду першої інстанції вказаного доказу не зазначає, в той же час колегія суддів зауважує, що цивільне процесуальне судочинство здійснюється, зокрема, на основі принципів змагальності та диспозитивності, що знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом або витребування відповідних доказів у сторін, які в силу вимог процесуального закону повинні самостійно довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, зокрема шляхом подання відповідних доказів, в той час як суд тільки оцінює надані сторонами матеріали.
Відповідачем зазначено, що про існування рішення їй не було відомо про подання позову, в позовній заяві не зазначено засоби зв`язку з відповідачем, її рнокпп, що виключало можливість повідомити її шляхом смс-повідомлення або через мобільний додаток «Дія». Також в матеріалах справи наявні докази повернення поштової кореспонденції, направленої на адресу відповідача, із позначкою «повернуто у зв`язку зі спливом терміну зберігання».
Тому у відповідача не було процесуальної можливості вчасно подавати докази до суду першої інстанції та звертатись з клопотанням про застосування строків позовної давності, наведені з цього приводу доводи скарги знайшли своє підтвердження у матеріалах справи. 
Тому відповідно до принципу верховенства права, ст. 10 ЦПК України, та змагальності, який передбачає рівне право кожної сторони доступу до суду, суд апеляційної інстанції вважає за можливе відповідно до ст. 367 ЦПК України розглянути надані до суду апеляційної інстанції докази та заяву про застосування наслідків спливу позовної давності по суті, та виходить з наступного.
До апеляційної скарги ОСОБА_1 додано новий доказ, копію довідки від 04 квітня 2022 року №2105-7000344593 про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи, з якої вбачається, що відповідач з 04 квітня 2022 року фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 .
Також додано копію заяви на адресу КП «ХТМ» з якої вбачається, що ОСОБА_1 просить не здійснювати стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, абонентську плату та послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, що утворилась починаючи з квітня 2022 року.
Так відповідно до Постанови КМУ № 206 від 05 березня 2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», якою встановлено, зокрема, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року з дати виникнення можливості бойових дій/початку бойових дій по дату припинення можливості бойових дій/завершення бойових дій на територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів.
Матеріалами справи підтверджено, що КП "Харківські теплові мережі" надавало відповідачам зазначені вище послуги, відповідачі їх одержували і не відмовилися від них у встановленому законом порядку, у зв`язку із чим, в них виник обов`язок сплатити ці послуги.
Нарахування за послугу за постачання теплової енергії мешканцям будинку виконуються згідно з показаннями приладу обліку теплової енергії, пропорційно опалюваним площам квартир, тобто за фактично надану теплову енергію, кількість зареєстрованих осіб та проживання або непроживання їх в квартирі не впливає на нарахування за послугу з постачання теплової енергії.
Відповідач від виконання своїх зобов`язань ухиляються, вчасно та у повному обсязі не проводять оплату послуг, якими користується.
Проте, оскільки ОСОБА_1 зверталася до КП «ХТМ» як до постачальника послуг, з повідомленням та наданням доказів, підтверджуючих її відсутність у житловому будинку, в якому вона є споживачем теплової енергії, то відповідно до Постанови КМУ №206 від 05 березня 2022 року якою забороняється стягнення заборгованості з 24 лютого 2022 року колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за період з 01.04.2022року по 31.10.2024 року.
Таким чином з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» підлягає стягненню заборгованість за період з 01.04.2017 року по 01.04.2022 року у розмірі в сумі 72907,82грн за послугу з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за період з 01.04.2017 по 01.04.2022р.

Не підлягають стягненню 852,60 грн. за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 31.10.2024; 13 296,22 грн. за послугу з постачання гарячої води за період з 01.04.2017 по 31.10.2024; 494,16 грн. за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 31.10.2024; 1 541,40 грн. за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.2022 по 31.10.2024; 501,20 грн. за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.07.2022 по 31.10.2024; 4 027,28 грн. - інфляційні витрати; 1 529,82 грн. - 3% річних відповідно до постанови Постанови КМУ №206 від 05 березня 2022 року..
Оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи; ухвалив своє рішення з порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, внаслідок помилився із сумою стягнення, то відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції відповідно змінює рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України пропорційно сумі стягнення підлягає перерахунку судовий збір, який стягується з відповідачки на користь позивача.
Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.ст.376, 381, 382-384, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Лаєвської Марине Леніківни задовольнити.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2025 року змінити.
Позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , 62, на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за період з 01.04.2017 року по 01.04.2022 року у розмірі в сумі 72907,82грн за послугу з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за період з 01.04.2017 по 01.04.2022р.

У задоволенні позову про стягнення 852,60 грн. за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 31.10.2024; 13 296,22 грн. за послугу з постачання гарячої води за період з 01.04.2017 по 31.10.2024; 494,16 грн. за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 31.10.2024; 1 541,40 грн. за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.2022 по 31.10.2024; 501,20 грн. за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.07.2022 по 31.10.2024; 4 027,28 грн. - інфляційні витрати; 1 529,82 грн. - 3% річних відмовити..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір в розмірі 1786,52 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 
Повний текст постанови складений 17 березня 2026 року.

Головуючий        В.Б.Яцина.

Судді         Н.П.Пилипчук.

О.Ю.Тичкова.