Справа № 465/9191/24 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І. 
Провадження № 22-ц/811/3593/25 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Мікуш Ю.Р., Шандри М.М.
секретаря: Заяць Я.І. 
з участю: ОСОБА_1 та її представника – ОСОБА_2 ,
Заремби В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи – Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про стягнення коштів, визнання правничої допомоги неналежною, –

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом ОСОБА_4 , за участі третьої особи – Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про стягнення коштів, визнання правничої допомоги неналежною.
В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що для вирішення питання самочинної забудови, зведеної сусідами на загальному балконі спільного користування, за рекомендацією адвоката Охмака М.В. 26 жовтня 2018 року уклала договір про надання правової допомоги з адвокатом Зарембою В.В. 
При цьому, сума надання послуг таким договором визначена не була. Надалі за період з 2018 року до 15 вересня 2023 року позивачка надала кошти ОСОБА_3 у загальному розмірі 35 980 грн. 
Останню передачу коштів було здійснено 22 серпня 2023 року у сумі 300 доларів США під гарантію адвоката, що самочинна забудова сусідами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 буде демонтована у десятиденний строк, чого фактично не відбулося. 
Станом на цей час згідно з поданням Франківського ВДВС в м. Львові сусідів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не притягнуто до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України за умисне та довготривале невиконання рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 червня 2021 року у справі №465/7458/18. 
Незважаючи на це, 28 березня 2024 року ОСОБА_3 звернувся до Франківського районного суду м. Львова з позовом про стягнення з позивача ОСОБА_1 боргу в сумі 14 312,11 грн. Позивачка не визнає заявлені вимоги, оскільки з 2018 року сплатила відповідачу за правову допомогу значно більші суми коштів, а обіцяні останнім дії щодо виконання судового рішення у справі №464/7458/18 від 09 червня 2021року так і не були здійснені. 
До такого позову відповідач долучив розписку від 30 жовтня 2018 про отримання від позивача 15 000 грн., яка, на переконання останньої, є сфальсифікованою, оскільки такої ніколи не підписувала та вперше побачила в додатках до позову. У зв`язку з неналежним виконанням обов`язків адвоката, безпідставним отриманням коштів та поданням сфальсифікованої розписки позивачка звернулася до поліції із заявою про вчинення кримінальних правопорушень.
З врахуванням зазначених обставин, просила  стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь кошти у розмірі 35 980 грн, та визнати правничу допомогу, надану адвокатом з 26 жовтня 2018 року до 28 березня 2024 року, неналежною. 
Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 24 вересня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи – Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про стягнення коштів, визнання правничої допомоги неналежною – відмовлено.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 вересня 2025 року оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що позивачка не сплачувала 15000 грн відповідачу за надання правничої допомоги в суді першої інстанції та у неї не виникало обов`язку оплачувати надання таких послуг в суді апеляційної інстанції, оскільки ці кошти мали бути стягнуті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які були відповідачами у справі про знесення самочинної забудови.
Інформація, яка міститься в акті приймання-передачі правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг не може вважатися розрахунком витрат по кожному з видів робіт, що є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Неподання детального опису робіт, виконаних адвокатом, позбавляє іншу сторону можливості спростувати неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.
Крім письмового договору між сторонами укладено ще і усний договір, за умовами якого відповідач взяв на себе зобов`язання щодо гарантування знесення самочинної забудови, яке залишилося не виконаним.
Розписка від 30 жовтня 2018 року на суму 15000 грн є сфальшованою, що стало підставою для кримінальних проваджень, тому не може підтверджувати факт передачі коштів. 
Просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
04 січня 2026 року на адресу суду від ОСОБА_7 надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає її безпідставною, нормативно не обгрунтованою та такою, що не підлягає задоводенню.
Вважає доводи апеляційної скарги є припущеннями, на підтвердження яких ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції жодного належного, допустимого та
достовірного доказу стороною позивачки не подано.
Наголошує, що в суді першої інстанції, при поданні відзиву на позовну заяву, він надав суду всі належні, допустимі та достатні докази того, що правова допомога, що була надана адвокатом Зарембою В.В. апелянтці ОСОБА_1 була надана в повному обсязі, належної якості, як це було передбачено умовами відповідних укладених з нею правочинів.
Звертає увагу, що позовні вимоги ОСОБА_1 у цивільній справі №465/7458/18 судом задоволено в повному обсязі, а наведені останньою обставини не можуть бути підтвердженням того, що адвокат Заремба В.В. надав неналежні послуги в межах умов укладеного договору.
Стверджує, що жодних гарантій знесення самочинної забудови сусідами (привадення до первинного стану) Заремба В.В., як адвокат, апелянту ОСОБА_1 , на той час клієнтці, не надавав та не міг надавати.
Просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Сихівського районного суду Львівської області 24.09.2025р. в
справі № 465/9191/24 - залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника – ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_3 на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом та матеріалами справи встановлено, що 26 жовтня 2018 року між адвокатом Зарембою В.В. та клієнтом ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги №26/10-18 (а.с. 74). 
Додатковою угодою №1 до договору №26/10-18 від 26 жовтня 2018 року про надання правової допомоги, укладеної 27 жовтня 2018 року між адвокатом Зарембою В.В. та клієнтом ОСОБА_1 , сторони в порядку та на умовах, визначених договором, конкретизували обсяг правової допомоги, зокрема адвокат зобов`язався надати клієнту адвокатські послуги з правового обслуговування виключно щодо спору клієнта з третіми особами, які стосуються захисту майнових прав клієнта, а саме незаконного захоплення третіми особами балкону загального користування багатоквартирного житлового будинку другого поверху будинку АДРЕСА_1 , а клієнт зобов`язався сплатити виконавцю винагороду за надану правову допомогу згідно з умовами, погодженими цією угодою. 
Пунктом 4 додаткової угоди №1 від 27 жовтня 2018 року до договору №26/10-18 від 26 жовтня 2018 року передбачено, що сторони погодили, що за надання правової допомоги в рамках угоди клієнт сплачує адвокату винагороду (фіксований гонорар), розмір якої за домовленістю сторін встановлюється в сумі 15 000 грн. (а.с. 75). 
Сплата узгодженої сторонами вартості послуг (фіксованого гонорару) здійснюється клієнтом у безготівковій формі на картковий рахунок адвоката або готівкою. При цьому, у випадку оплати клієнтом остаточної суми вартості послуг (гонорару) готівкою, адвокат зобов`язаний видати клієнту розписку, складену в довільній формі, яка і буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта (п. 6 додаткової угоди №1 від 27 жовтня 2018 року до договору №26/10-18 від 26 жовтня 2018 року). 
30 жовтня 2018 року адвокатом Зарембою В.В. складено розписку щодо отримання від ОСОБА_1 на виконання умов договору про надання правової допомоги від 26 жовтня 2018 року №26.10.2018 та додаткової угоди №1 від 27 жовтня 2018 року винагороди у сумі 15 000 грн (а.с. 76). 
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 09 червня 2021 року у справі № 465/7458/18 позов ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_8 про припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення» задоволено, зобов`язано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звільнити самовільно захоплену частину балкону загального користування другого поверху будинку АДРЕСА_1 та повернути його до первинного стану згідно з проектно-технічною документацією будинку шляхом демонтажу за власний рахунок пластикових вікон та інших незаконних конструкцій встановлений відповідачами вздовж балкону загального користування на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 (а.с. 78-81). 
Як видно з п. 5 акту наданих послуг, підписаного 11 червня 2021 року адвокатом Зарембою В.В. та клієнтом ОСОБА_1 , відповідно до умов п. 4.1 Договору №26/10-18 від 26 жовтня 2018 року та пунктів 4 і 5 Додаткової угоди №1 від 27 жовтня 2018 року до такого, клієнт сплатив адвокату винагороду (фіксований гонорар), розмір якої за домовленістю сторін був встановлений в сумі 15 000 грн, що підтверджується розпискою, наданою адвокатом клієнту (а.с. 82). 
Додатковим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30 липня 2021 року вирішено стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн (а.с. 85-86). 
Додатковою угодою №2 до договору №26/10-18 від 26 жовтня 2018 року про надання правової допомоги, укладеної 27 жовтня 2021 року між адвокатом Зарембою В.В. та клієнтом ОСОБА_1 , сторони в порядку та на умовах, визначених договором конкретизували обсяг правової допомоги, зокрема адвокат зобов`язався надати клієнту адвокатські послуги з правового обслуговування виключно щодо спору клієнта щодо незаконного захоплення балкону загального користування багатоквартирного житлового будинку другого поверху будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , мешканцями та співвласниками квартири АДРЕСА_2 , що є співвідповідачами у справі №465/7458/18 та виключно на стадії апеляційного оскарження останніми рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 червня 2021 року у справі №465/7458/18, а клієнт зобов`язався сплатити виконавцю винагороду за надану правову допомогу згідно з умовами, погодженими цією Угодою (а.с. 87). 
Пунктом 4 додаткової угоди №2 від 27 жовтня 2021 року до договору №26/10-18 від 26 жовтня 2018 року передбачено, що сторони погодили, що за надання правової допомоги в рамках угоди клієнт сплачує адвокату винагороду (фіксований гонорар), розмір якої за домовленістю сторін встановлюється в сумі 12 000 грн, що становить 75% гонорару адвоката за надання правової допомоги у суді першої інстанції у цій справі (№465/7458/18)
11 листопада 2021 року адвокатом Зарембою В.В. та клієнтом ОСОБА_1 підписано акт надання послуг до договору № 26/10-18 від 26 жовтня 2018 року та Додаткової Угоди № 2 від 27 жовтня 2021 року, підписанням якого сторони підтвердили, що адвокатом надано клієнту послуги відповідно до укладених між сторонами Договору № 26/10-18 від 26 жовтня 2018 року та Додаткової угоди №2 від 27 жовтня 2021 року; сторони зауважень та скарг одна до одної стосовно виконання їх умов не мають (а.с. 88). 
Постановою Львівського апеляційного суду від 12 квітня 2022 року рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 червня 2021 року у справі №465/7458/18 залишено без змін (а.с. 95-97). 
Додатковою постановою Львівського апеляційного суду від 22 квітня 2022 року заяву ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , треті особи ЛКП «Львівський ліхтар», Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, виконавчий комітет Львівської міської ради, львівська міська рада, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові про припинення дії, яка порушує право на відновлення становища, яке існувало до порушення задоволено частково, яким стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн (а.с. 99-100). 
Постановою Верховного суду від 22 червня 2023 року рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 червня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 12 квітня 2022 року у справі №464/7458/18) залишено без змін (а. 101-102). 
Встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_1 16 жовтня 2024 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024142370000573 та розпочате досудове розслідування за ч. 1 ст. 190 КК України.
В ході розгляду справи з`ясовано, що в межах досудового розслідування кримінального провадження №12024142370000573 від 16 жовтня 2024 року жодній особі не повідомлено підозру, ОСОБА_3 перебуває в процесуальному статусі свідка.
Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання правової допомоги неналежною, оскільки адвокат Заремба В.В. відповідно до умов договору про надання правової допомоги взяв на себе зобов`язання надати юридичну допомогу ОСОБА_1 виключно щодо спору клієнта з третіми особами, які стосуються захисту майнових прав клієнта, а саме незаконного захоплення третіми особами балкону загального користування багатоквартирного житлового будинку другого поверху будинку АДРЕСА_1 . Надалі, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 09 червня 2021 року, яке залишене без змін судами апеляційної та касаційної інстанції, зобов`язано відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_8 звільнити самовільно захоплену частину балкону загального користування другого поверху будинку АДРЕСА_1 та повернути його до первинного стану згідно з проектною-технічною документацією будинку шляхом демонтажу за власний рахунок пластикових вікон та інших незаконних конструкцій встановлених відповідачами вздовж балкону загального користування на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 . Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 у вищевказаній цивільній справі судом задоволено в повному обсязі, а наведені останньою обставини не можуть бути підтвердженням того, що адвокат Заремба В.В. надав неналежні послуги в межах умов укладеного договору.
З таким висновком колегія суддів погоджується виходячи із наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Відповідно до частин 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до нього застосовуються загальні вимоги договірного права. Частина ч. 5 цієї статті передбачає, що зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Згідно зі статтею 31 Правил адвокатської етики, клієнт та/або особа, яка уклала договір в інтересах клієнта, має право розірвати договір з адвокатом в односторонньому порядку на умовах, передбачених договором. При цьому, клієнт та/або особа, яка уклала договір в інтересах клієнта, зобов`язаний сплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар за всю роботу, що була виконана (надані послуги) чи підготовлена до виконання, а також компенсувати усі витрати за цим договором. Розірвання договору про надання правової допомоги з ініціативи клієнта та/або особи, яка уклала договір в інтересах клієнта, не є показником незадовільної роботи адвоката (адвокатського бюро, адвокатського об`єднання).
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).
Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Відповідно до ч.1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 3 ст. 12 ЦПК України та ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень статей 77 – 80, 89 ЦПК України суд оцінює докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).
Як встановив суд першої інстанції, позивачка звернулась до відповідача з метою отримання юридичних послуг, внаслідок чого між сторонами був укладений договір про надання юридичних послуг, у якому сторони узгодили всі істотні умови та визначили конкретні зобов`язання кожної зі сторін.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідачем надано позивачці низку юридичних послуг за Договором № 26/10-18 про надання правової допомоги від 26 жовтня 2018 року, додатковою угодою №1 від 27 жовтня 2018 до договору №26/10-18 від 26 жовтня 2018 року та Додатковою угодою №2 до договору №26/10-18 від 26 жовтня 2018 року, такі як підготовка позовної заяви, відповіді на відзив, заяви про ухвалення додаткового рішення, представництво інтересів в суді першої інстанції, відзив на апеляційну скаргу, представництво інтересів в суді апеляційної інстанції.
Факт належного виконання зобов`язань за Договором № 26/10-18 від 26 жовтня 2018 року та додатковими договорами підтверджується відповідними Актами наданих послуг (а.с. – 82,88). Зазначені Акти були підписані Замовником без заперечень, що свідчить про повне прийняття результатів роботи виконавця.
Варто також зазначити, що матеріали справи не містять будь-яких зауважень щодо якості, обсягу чи строків надання юридичних послуг від Позивачки на адресу Відповідача, доказів того, що Романів О.Я. оспорювала обсяг або вартість послуг, зазначених у цих актах, чи зверталася до Заремби В.В. з претензіями щодо неналежного представництва її інтересів у справі № 465/7458/18.
У цивільній справі №465/7458/18, як вірно встановив суд першої інстанції, зобов`язання за договором про надання юридичних послуг відповідачем було виконано належним чином, позовні вимоги ОСОБА_1 рішенням Франківського районного суду м. Львова від 09 червня 2021 року задоволено в повному обсязі, рішення набрало законної сили, залишене без змін судами апеляційної та касаційної інстанції.
Колегія суддів звертає уваги на те, що матеріали справи не містять жодного доказу того, що адвокатом Зарембою В.В. неналежно виконано доручення ОСОБА_1 або відповідач відмовився виконувати взяті на себе обов`язки за договором.
Аналізуючи встановлені судом першої інстанції обставини справи та надані на їх підтвердження докази, колегія судів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач виконав взяті на себе зобов`язання за умовами укладеного договору, а відтак заявлені вимоги, що адвокат Заремба В.В. надав неналежні послуги в межах умов укладеного договору є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Таким чином, оскільки не встановлено неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором про надання юридичних послуг, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 35 980 грн., оскільки така вимога є похідною від основної.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що позивачкою не надано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів (у розумінні ст. 77-80 ЦПК України) на підтвердження факту передачі Відповідачу будь-яких грошових коштів, не передбачених умовами договору.
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності оскаржуваного рішення не ґрунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.
Повторне викладення скаржником в апеляційній скарзі обставин, на які вона посилалася в позовній заяві, не становить підставу для скасування оскаржуваного судового рішення.
За наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Щодо клопотання, яке міститься в апеляційній скарзі про виклик в судове засідання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , колегія суддів вважає таке не підлягає до задоволення, оскільки заявниця належним чином не обґрунтувала необхідність виклику та допиту в якості свідків саме вказаних осіб.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 вересня 2025 року – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 30 березня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В. 

Судді: Мікуш Ю.Р. 

Шандра М.М.