справа №176/4072/25
провадження №2/176/366/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Волчек Н.Ю.,
за участю секретаря с/з Владімірової А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду у м. Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ВСТАНОВИВ:
17 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, де просить ухвалити судове рішення про визнання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням розташованим за адресою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що вона разом із ОСОБА_3 є співвласниками житлового приміщення розташованого за адресою АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності від 28.12.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 17757.
У вищевказаній квартирі зареєстрований колишній чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , однак фактично за місцем реєстрації він не проживає. Станом на сьогодні, припинили шлюбні стосунки. 
Враховуючи, що відповідач за місцем реєстрації не проживає понад п`ять років, комунальні платежі не сплачує, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має, тому просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. 
Ухвалою судді від 17 листопада 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 27 січня 2026 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.
Сторони в судове засідання не з`явилися. Про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно, належним чином.
Представник позивача ОСОБА_5 – адвокат Авраменко Т.М. звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.
ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.
Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у порядку визначеному ЦПК України, причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав.
Судом, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України: суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд вважає за можливе слухати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення при заочному розгляді справи у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за такими підставами.
Позивачами по справі є ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією паспорта НОМЕР_1 (а.с.6-7) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією паспорта НОМЕР_2 . (а.с.9-10)
До одруження позивачка ОСОБА_1 мала дівоче прізвище - ОСОБА_6 , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 08.05.20115 року № 00015353615 (а.с. 96) та копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 від 01.03.2013 року. (а.с.16) 
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 28.12.2006 року. 
Як встановлено судом у квартирі АДРЕСА_2 зареєстрований відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі.
Згідно рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 13 січня 2026 року, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано. Рішення набрало законної сили 13.02.2026 року. /а.с.93-94/.
Згідно листа голови правління ОСББ «М.Грушевського 36/40» - Іщенко С.М. від 22.12.2025 року № 09/2025 за адресою АДРЕСА_1 з 01 жовтня 2024 року по теперішній час ОСОБА_4 не спостерігався, оплати внесків за утримання будинку та прибудинкової території не надходило, загальний борг по внескам за утримання будинку та прибудинкової території станом на 01.12.2025 року становить 26262,90 грн. (а.с.78)
Довідкою відділу реєстрації виконавчого комітету Жовтоводської міської ради № 2/4-3085-01-13 від 31.10.2025 року підтверджується факт реєстрації відповідача ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 . (а.с. 26)
Відповідно до статті 9 ЖК України не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
В статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно статтями 317, 319, 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною першої 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено частиною першою статті 391 ЦК України.
Підстави втрати права користування житлом визначені статтею 405 ЦК України. 
Відповідно до зазначеної норми Закону, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Зі змісту вказаної статті, а також статті 64 ЖК України, яка дає визначення поняття «член сім`ї» вбачається, що необхідною умовою існування права на користування житлом власника є спільне проживання членів сім`ї з власником житла та ведення спільного господарства.
Статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до пункту 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова № 5), під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК України; стаття 405 ЦК України), а саме: від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Пунктом 39 Постанови № 5 роз`яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом.
З врахуванням того, що відповідач не проживає у належній позивачці квартирі протягом багатьох років, спільним побутом з позивачкою не пов`язаний, не веде з нею спільне господарство та не несе витрати на утримання житла, а наявність реєстрації є формальною умовою приналежності до житлового будинку, тому суддя вважає, що право позивачки підлягає захисту у спосіб визначений нею у позовній заяві, який є ефективним та призводить до поновлення її прав.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Статтею 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З урахуванням наведеного, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги  ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і має підстави для їх задоволення.
Керуючись ст. 391 ЦК України, ст. ст. ст.ст. 81, 89, 141, 259, 263-265, 273, 280-283, 354 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням розташованим за адресою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_3 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 969,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. 
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення/складання повного тексту шляхом подання безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду апеляційної скарги.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. В разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили, якщо його не скасовано, після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Жовтоводського міського суду
Дніпропетровської області Н.Ю. ВОЛЧЕК