ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2026 року	справа № 380/20681/25	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі:
головуючої судді за участю	Морської Галини Михайлівни 	
секретаря судового засідання представника позивача представника відповідача	Фінканін М.С. Білої О.В., Твердовської У.М.	
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові у порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожній вектор" до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дорожній вектор" (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головне управління Державної податкової служби у Львівській області (далі - відповідач), в якому просить :
- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.07.2025 №31690/13-01-07-01 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств в сумі 249347,50 грн та податкове повідомлення-рішення від 09.07.2025 №31685/13-01-07-01 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 277052,50 грн, винесені Головним управлінням ДПС у Львівській області.
Ухвалою від 20.10.2025 відкрито загальне провадження у справі, підготовче судове засіданні призначене на 12.11.2025 об 11:00 год.
Ухвалою від 12.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою від 06.01.2026 суд зупинив провадження у справі.
Ухвалою від 06.03.2026 суд поновив провадження у справі.
У судовому засіданні 08.04.2026 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні ППР винесені на підставі Акта від 12.06.2025 № 26219/13-01-07-01/31951879 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «ДОРОЖНІЙ ВЕКТОР» (код ЄДРПОУ 31951879) з питань проведення взаємовідносин з ТзОВ ВЕРДЕР АКТИВ (код ЄДРПОУ 42497089) за травень 2019 року, ТзОВ «МАУНТ ІМПЕКС» (код ЄДРПОУ 43136283) за листопад 2019 року, та правомірності їх відображення у податкових деклараціях з податку на додану вартість та податкових деклараціях з податку на прибуток підприємств», та з врахуванням висновку засідання постійно діючої комісії з розгляду спірних питань від 04.07.2025 № 146/13-01 -07-01/31951 879. 
Твердження відповідача про нереальність господарських операцій позивача із його контрагентами з підстав відсутності реального (законного) джерела походження товару, відсутності умов щодо введення в обіг товару, відсутності у суті розумних економічних або інших причин (ділової мети) із зазначеними контрагентами позивача, є необґрунтованими та неправомірними, не підтвердженими жодними доказами та посиланнями на нормативні акти, оскільки, платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Якщо контрагенти позивача в подальшому не дотримувалися у своїй діяльності законодавчих норм, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо них. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування даних податкового обліку у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови та має необхідні документальні на підтвердження розміру своїх доходів та витрат, податкових зобов`язань та податкового кредиту з податку на додану вартість.
Представниця позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити повністю.
Відповідач надіслав суду відзив, у якому заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що Відповідно до п . п . 16.1.5 п .п .16.1.7 п .16.1 ст .16, п .п .20.1.2 п .20.1 ст .20, п.п.78.1.1, п . 78.1 ст .78, п .78, п .82.2 ст .82 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI ( із змінами доповненнями), на підставі наказу ГУ ДПС у Львівській області від 29.05.2025 №3177- ПП "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТЗОВ "ДОРОЖНІЙ ВЕКТОР" проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОРОЖНІЙ ВЕКТОР" ( код ЄДПРОУ 31951879) платник податків, суб`єкт господарювання) з питань проведення взаємовідносин з ТзОВ , ВЕРДЕР АКТИВ " ( код ЄДРПОУ 42497089) за травень 2019 року, ТзОВ "МАУНТ ІМПЕКС" ( код ЄДРПОУ 43136283) за листопад 2019 року, та правомірності їх відображення у податкових деклараціях з податку на додану вартість та податкових деклараціях з податку на прибуток підприємств. За результатами перевірки складено акт від 12.06.2025 № 26219/13-01-07-01/31951879. Згідно з висновками акта від 12.06.2025 № 26219/13-01-07-01/31951879 перевіркою встановлено порушення ТЗОВ „ ДОРОЖНІЙ ВЕКТОР ": 1. п . 5 П ( С ) БО 15, п .п .134.1.1 п . 134.1 ст .134, п .135.1 ст. 135 Податкового кодексу, в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток за 2019 рік всього в сумі 199 478 грн ; 2. п .198.1, п . 198.2, п .198.3, ст .198, п .200.1, п .200.2 ст .200 Податкового кодексу, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, всього в сумі 221 642 грн, в тому числі за червень 2019 року - в сумі 111 702 грн, за листопад.
Перевіркою встановлено нереальність господарської операції (відсутність реального здійснення діяльності контрагентами та законного джерела походження товарів та послуг ), перевіркою не підтверджено факт поставки на адресу ТЗОВ "ДОРОЖНІЙ ВЕКТОР" товарно- матеріальних цінностей від ТзОВ "ВЕРДЕР АКТИВ" у травні 2019 року та послуг кваліфікованих працівників від ТзОВ "МАУНТ ІМПЕКС" ( код ЄДРПОУ 43136283) у листопаді 2019 року. Встановлений під час проведення перевірки факт реалізації товарів та готової продукції, виготовленої з сировини та матеріалів, ідентичних задекларованим, а також надання замовнику ( ТзОВ "Автомагістраль-Південь") послуг з поточного середнього ремонту автомобільної дороги державного значення M-05 Київ-Одеса км 55+000 до км 79+000, в розрахунок вартості яких включено витрати труда робітників- будівельників, є свідченням безоплатного набуття ТОВ "ДОРОЖНІЙ ВЕКТОР" товарів, сировини та матеріалів, використаних при виробництві готової продукції (дорожніх знаків , таблиць , стовпчиків направляючих дорожніх, тощо) та послуг кваліфікованих працівників від невстановлених осіб (невідоме джерело).
Представниця відповідача у судовому засіданні підтримала позицію, викладену у відзиві, просила суд відмовити у задоволенні позову.
Розглянувши наявні у справі документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив наступні обставини. 
ТзОВ "ДОРОЖНІЙ ВЕКТОР" зареєстроване Яворівською районною державною адміністрацією Львівської області 26.03.2002 за № 038-Р/02.
Відповідно до п . п . 16.1.5 п .п .16.1.7 п .16.1 ст .16, п .п .20.1.2 п .20.1 ст .20, п.п.78.1.1, п . 78.1 ст .78, п .78, п .82.2 ст .82 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI ( із змінами доповненнями), на підставі наказу ГУ ДПС у Львівській області від 29.05.2025 №3177- ПП "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ "ДОРОЖНІЙ ВЕКТОР" проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОРОЖНІЙ ВЕКТОР" ( код ЄДПРОУ 31951879) платник податків, суб`єкт господарювання) з питань проведення взаємовідносин з ТзОВ "ВЕРДЕР АКТИВ" ( код ЄДРПОУ 42497089) за травень 2019 року, ТзОВ "МАУНТ ІМПЕКС " (код ЄДРПОУ 43136283) за листопад 2019 року, та правомірності їх відображення у податкових деклараціях з податку на додану вартість та податкових деклараціях з податку на прибуток підприємств. 
За результатами перевірки складено акт від 12.06.2025 № 26219/13-01-07-01/31951879. 
Згідно з висновками акта від 12.06.2025 № 26219/13-01-07-01/31951879 перевіркою встановлено порушення ТЗОВ "ДОРОЖНІЙ ВЕКТОР": 
1. п . 5 П ( С ) БО 15, п .п .134.1.1 п . 134.1 ст .134, п .135.1 ст. 135 Податкового кодексу, в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток за 2019 рік всього в сумі 199 478 грн ; 
2. п .198.1, п . 198.2, п .198.3, ст .198, п .200.1, п .200.2 ст .200 Податкового кодексу, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, всього в сумі 221 642 грн, в тому числі за червень 2019 року - в сумі 111 702 грн, за листопад.
На підставі акта перевірки податковим органом прийняті ППР від 09.07.2025:
№31690/13-01-07-01 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств в сумі 249347,50 грн. 
№31685/13-01-07-01 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 277052,50 грн.
Позивач оскаржив вказані ППР у адміністративному порядку, проте скарга була залишена без задоволення.
Не погодившись із ППР, позивач звернувся до суду.
Судом встановлено, що податковий орган у акті перевірки дійшов висновку про неправомірне формування позивачем податку на додану вартість та податку на прибуток за результатами господарських операцій позивача з ТОВ «ВЕРДЕР АКТИВ» з придбання товару згідно договору купівлі-продажу від 03.05.2019 № 03-1/05-2019 та з ТОВ «МАУНТ ІМПЕКС» з придбання послуг згідно договору від 01.11.2019 № 21-1/11/2019 і операціях з реалізації вказаних товарів та послуг ТОВ «АВТОМАТІСТРАЛЬ-ПІВДЕНЬ», у зв`язку із відсутністю реального характеру господарських операцій та наявністю порушень у діяльності контрагентів.
Щодо господарської операції із ТОВ «ВЕРДЕР АКТИВ», суд встановив наступне.
Із матеріалів справи слідує, що 03.05.2019 між Позивачем та ТОВ «ВЕРДЕР АКТИВ» укладений договір купівлі-продажу № 03-1/05-2019. Предметом договору є придбання товару - продукції по безпеці дорожнього руху. Товар, на суму 670212,00 гривень ( в т.ч. ПДВ 111702,00 грн.) був поставлений Продавцем протягом травня 2019 року, що підтверджено видатковими накладними № В-00000548 від 03.05.2019, № В-00000549 від 03.05.2019, № В-00000550 від 03.05.2019, № В-00002945 від 23.05.2019 та № В-00002946 від 23.05.2019. 
Фактичний рух товару підтверджений ТТН від 03.05.2019 № Р43 та від 23.05.2019 № Р56. 
Також, Актом підтверджено проведення Позивачем повного розрахунку за придбаний товар. 
Окрім того, Актом підтверджено, що ТОВ «ВЕРДЕР АКТИВ» виписано та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на поставку товару для Позивача № 14, 13, 15, 449 та 450 на загальну суму ПДВ 111702,00 грн.
У подальшому Позивач використав придбані товари у власній господарській діяльності, а саме: реалізував їх за вищою ціною іншим суб`єктам господарювання, нарахував та сплатив податкові зобов`язання з ПДВ.
Зазначені обставини підтверджені первинними бухгалтерськими документами долученими до матеріалів справи.
На ст. 4 акту перевірки зазначено: «… Крім того , до перевірки представлено 1ТН: - від 03.05.2019 № P43, де замовником є ТЗОВ „ВЕРДЕР АКТИВ ", автомобільним перевізником - ФОП ОСОБА_1 (автомобіль Вольво ВС 4706KХ ), вантажовідправником - ТЗОВ „ ВЕРДЕР АКТИВ " м . Маріуполь, вул. Миру буд. 80, пункт навантаження : м . Маріуполь, вул. Миру буд. 80, пункт розвантаження : Львіська обл ., с. Наварія, вул. Львівська , 129, супровідні документи на вантаж : видаткова накладна №549 від 03.05.2019, видаткова накладна №548 від 03.05.2019, видаткова накладна №550 від 03.05.2019; від 23.05.2019 №P56, де замовником є ТЗОВ „ ВЕРДЕР АКТИВ ", автомобільним перевізником - ФОП ОСОБА_2 ( втомобіль DAF BC6260H Х ), вантажовідправником - ТОВ „ ВЕРДЕР АКТИВ " м . Маріуполь, вул. Миру буд. 80, пункт навантаження : м . Маріуполь, вул. Миру буд. 80, пункт розвантаження Львівська обл ., с. Наварія, вул. л . Миру буд во , употь Львівська , 129, супровідні документи на вантаж : видаткова накладна №2946 від 23.05.2019, видаткова накладна №2945 від 23.05.2019. Згідно з даними інтернет-ресурсу unda.com.ua автомобіль Вольво НОМЕР_1 зареєстровано на юридичну особу, автомобіль DAF BC6260H Х - зареєстровано на фізичну особу. По ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 неможливо встановити детальну інформацію у зв`язку з відсутністю РНОКПП в товарно- транспортних накладних. Отже , до перевірки не представлено документів, що відповідають вимогам „ Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні" затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568. Підприємством до перевірки не надано жодного документа, який б підтвердив походження та відповідність придбаної у ТзОВ „ВЕРДЕР АКТИВ" продукції нормативно- технічними вимогам, що встановлюються для забезпечення безпеки дорожнього руху. Так, сертифікація регулюється законодавством України та міжнародними стандартами. Сертифікація продукції, спрямованої на забезпечення безпеки дорожнього руху (надалі - БДР), є процесом, який підтверджує, що ця продукція відповідає встановленим стандартам та вимогам щодо безпеки…».
Суд зауважує, що за умовами договору купівлі-продажу позивач як покупець у ціні товару оплатив вартість доставки товару, відтак не несе відповідальності за замовника транспортних послуг ТзОВ "ВЕРДЕР АКТИВ" та винайнятих ним перевізників. Також ненадання до перевірки сертифікатів не свідчить про відсутність придбання самого товару.
Із змісту акту перевірки слідує, що висновок про відсутність реального характеру господарських операцій відповідач пов`язує виключно із зауваженнями до контрагента ТзОВ "ВЕРДЕР АКТИВ". 
Щодо господарської операції із ТОВ "МАУНТ ІМПЕКС", судом встановлено наступне.
01.11.2019 Позивачем укладено договір із ТОВ "МАУНТ ІМПЕКС" № 21-1/11/2019 предметом якого є забезпечення позивача працівниками різної кваліфікації. 
Актом надання послуг від 30.11.2019 № 1 підтверджено надання послуг кваліфікованих працівників на суму 659640,00 грн., в т.ч ПДВ 109940,00 грн. 
Актом підтверджено, що ТОВ "МАУНТ ІМПЕКС" виписано та зареєстровано в ЄРПН податкову накладну № 187 від 30.11.2019. Також, за вказаний податковий період, контрагентом подано податкову декларацію з ПДВ. (стор. 21 Акт). 
У подальшому позивач надав послугу по встановленню металевого бар`єрного огородження ТОВ «АВТОМАГІСТРАЛЬ-ПІВДЕНЬ» за договором №0111/18-У надання послуг від 01.11.2018, що підтверджується актом № В-00000053 здачі-прийняття робіт (надання послуг), рахунком-фактурою. Вказані послуги оплачені Замовником, що підтверджено платіжною інструкцією. Окрім того, за результатами такої операції позивачем виписано та зареєстровано податкову накладну, задекларовано податкові зобов`язання.
Зазначені вище обставини підтверджені первинними документами, що додані до матеріалів справи.
Відповідач стверджує, що на вимогу ГУ ДПС у Львівській області від 03.06.2025 № 19913/6/13-01-07-01-16 до перевірки не надано документів обліку робочого часу працівників, послуги яких придбавались в ТОВ "МАУНТ ІМПЕКС" ( ЄДРПОУ 43136283). Також , до перевірки не надано доручень Персоналу Виконавця для виконання певних функцій, робіт, встановленого графіку та порядку виконання робіт ( що передбачено договором від 01.11.2019 № 21-1/11/2019) та документів щодо ідентифікації працівників ТОВ "МАУНТ ІМПЕКС " за П .І .Б., індивідуальним податковим номером та відповідною кваліфікацією. За результатами перевірки встановлено, що на пред`явлену вимогу ГУ ДПС у Львівській області від 03.06.2025 № 19913/6/13-01-07-01-16 під час проведення перевірки ТОВ «МАУНТ ІМПЕКС» не надало документів обліку робочого часу працівників, послуги яких придбавались третім контрагентом, а також інші первинні документи, зазначені вище, які є необхідними для встановлення факту та обсягу наданих послуг. Відсутність у відповіді на вимогу документів, що прямо підтверджують фактичне виконання робіт та відпрацьований час працівників, унеможливлює повну і об`єктивну перевірку реальності заявлених господарських операцій.
Суд зауважує, що податковий орган фактично прийшов до висновку про відсутність господарської операції, не отримавши від контрагента позивача відповіді на свої запити, які надіслані майже через шість років після здійснення самої господарської операції, при чому на час її здійснення та реєстрації ПН у податкового органу зауваження були відсутні.
Надаючи оцінку позиціям сторін у справі, суд застосовує наступні правові норми.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. 
Згідно з абзацами першим, другим пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. 
Абзацом першим пункту 44.2 статті 44 ПК України встановлено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. 
Відповідно до положень підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу. Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
Згідно з пунктом 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій). 
Відповідно до пунктів 5-7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань. Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. 
Підпунктами «а», «б» пункту 185.1 статті 185 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу. 
Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені положеннями статті 198 ПК України. 
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. 
Згідно з абзацом першим пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. 
Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. 
За правилами пункту 201.10 статті 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. 
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон №996-ХІУ. 
Відповідно до статті 1 цього Закону господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію. 
Згідно із частиною першою статті 9 Закону №996-Х1У підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до ч. 5 ст. 241 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Наявність чи відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції. Якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
Ця позиція підтверджується численними постановами Верховного Суду, зокрема від 12 квітня 2023 року у справі № 820/281/13-а, від 3 лютого 2022 року у справі № 640/21185/18, від 12 квітня 2023 року у справі № 160/5065/20, від 11 травня 2023 року по справі № 280/5471/19, від 02 травня 2023 року у справі № 200/2040/20-а, від 02 травня 2023 року у справі № 160/4689/19, від 02 травня 2023 року у справі № 380/11593/21, від 10 травня 2023 року у справі № 640/966/20, від 02 травня 2023 року у справі № 820/1212/17, від 09 травня 2023 року у справі № 820/5112/16, від 02 травня 2023 року у справі № 0870/9182/12, від 02 травня 2023 року у справі № 820/4969/16, від 02 травня 2023 року у справі № 820/742/17, від 06 грудня 2022 року у справі № 2а-3910/12/1370, від 17 листопада 2022 року у справі №804/14505/15, від 15 листопада 2022 року у справі № 815/375/16, від 22 листопада 2022 року у справі № 820/6199/16, від 18 листопада 2022 року у справі № 520/1502/19, від 18 листопада 2022 року у справі № 640/22712/19, від 11 листопада 2022 року у справі № 640/3002/20.
Посилання ж податкового органу на недобросовісність контрагентів позивача не має підтвердження, а відсутність у цих контрагентів матеріальних чи трудових ресурсів не виключає реальної можливості виконання господарських операцій та не свідчить про нереальність виконання договору. 
Це узгоджується із практикою Верховного Суду, наведеною у постанові від 17 січня 2024 року у справі № 320/2332/19: “Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товарів/послуг має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, обумовлених лише посиланням на недостатність у контрагента покупця послуг трудових ресурсів.
59. Указана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.11.2018 року у справі №805/528/17-а, в якій зазначив, що відсутність у спірних контрагентів матеріальних та трудових ресурсів також не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.
60. Верховний суд зазначив, що посилання контролюючого органу на податкову інформацію щодо контрагентів позивача як на підставу для відмови в задоволенні позову, правомірно не взято до уваги судами попередніх інстанцій, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку, зокрема, від фактичної сплати контрагентами податків до бюджету, від перебування постачальників за юридичною адресою, а також від їх господарських та виробничих можливостей.
61. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених поставок, платник не може відповідати за порушення, допущені іншими особами, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цих осіб. Проте, посадовими особами ГУ ДФС у Київській області під час здійснення перевірки таких обставин не встановлено.
62. Жодною нормою діючого законодавства не передбачено обов`язку платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ними бухгалтерського та податкового обліку.
63. Крім того, жодна норма податкового законодавства не вимагає від платника податків контролювати законність державної реєстрації, видачі свідоцтва платника ПДВ, сплату до бюджету податків та ведення бухгалтерського та податкового обліку своїх контрагентів. Контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними податків здійснює податкова служба.
64. Верховний Суд в постанові від 23.10.2018 по справі №815/2946/13-а (№К/9901/4496/18) зазначив, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття “добросовісний платник”, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.”
Відповідачем не надано жодного доказу, який би засвідчував факт притягнення контрагентів позивача чи їх посадових осіб до відповідальності, наявність у контрагентів податкового боргу тощо. Також відсутні акти перевірок, якими б могли бути встановлені порушення податкового законодавства у даних спірних правовідносинах контрагентами.
Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними. Такий висновок висловлений Верховним Судом в постанові від 12.12.2023 у справі №826/5959/18.
Як неодноразово вказувалось у практиці Верховного Суду, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2022 року по справі №160/3364/19, законодавством і практикою ЄСПЛ закріплено принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності особи, платник податків не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб, порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків.
Також, у постанові від 04 липня 2024 року у справі №440/8115/22 Верховний суд України зазначив, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів, тощо. Відсутність у контрагента добросовісного платника податку, яким є позивач, матеріальних та трудових ресурсів, не виключає малошерсті реального виконання таким платником господарської операції, та не свідчить про одержання необгрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників чи організацій є можливим за договорами субпідряду, цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу) тощо. Також, у зазначеній постанові, Верховний суд чітко зазначив, що не співпадіння кількості людино-годин за кошторисом та фактичної кількості людей, що виконували роботу, не свідчить про нереальність або фіктивність господарської операції з виконання будівельних робіт.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
У справі, що розглядається, контролюючий орган на порушення вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не довів та не надав належні докази, які б свідчили про наявність фактів протиправної поведінки позивача та про обізнаність платника податків щодо можливої протиправної поведінки його контрагента і злагодженості дій між ними, та не надав відповідних доказів, що можуть бути враховані судом.
Так відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем з його контрагентом не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.
Враховуючи наведене, суд задовольняє позов.
Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Стосовно стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 30000 грн., то суд ураховує наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3 ст. 134 КАС України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст. 134 КАС України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст. 134 КАС України).
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При цьому, суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
На підтвердження витрат на правничу допомогу представник позивача надав договір про надання правової допомоги №011025 від 01.10.2025 та платіжну інструкцію про оплату витрат на правничу допомогу від 08.10.2025 №4305 у сумі 15000,00 грн.
Предметом договору від 01.10.2025 №011025 є надання професійної правничої допомоги та консультаційно-юридичних послуг, пов`язаних із застосуванням норм матеріального та процесуального законодавства України.
Відповідно до п.1.2 Договору №011025 послуги у сфері права включатимуть:
- правовий аналіз Акта від 12.06.2025 №26219/13-01-07-01/31951879 про результати документальної позапланової виїзної перевірки;
- правовий аналіз первинних документів, якими оформленні господарські відносини з ТзОВ "ВЕРДЕР АКТИВ" та ТзОВ "Маунт Імпекс";
- правовий аналіз правомірності та обґрунтованості прийняття податкових повідомлень-рішень від 09.07.2025 №3169/13-01-07-01 та №31685/13-01-07-01 Головним управлінням ДПС у Львівській області;
- правовий аналіз правомірності прийняття рішення за результатами розгляду скарги №26815/6/99-00-06-01-01-06 від 16.09.2025;
- правовий аналіз обґрунтованості позовних вимог в межах відповідної судової справи, складання та подання відповідної позовної заяви;
- правова оцінка обґрунтованості та правомірності висновків ДПС про нереальність операцій;
- забезпечення, за окремим дорученням Замовника, правового супроводу інтересів замовника у Львівському окружному адміністративному суді в судових засіданнях по розгляду справи та Восьмому апеляційному адміністративному суді.
Згідно із п.3 Договору вартість послуг за цим Договором визначається за погодженням Сторін та становить 30000,00 грн. Оплата проводиться на підставі даного договору. Сторони погодили що розрахунок за даним договором проводиться у формі передоплати в межах 10-ти днів з дати підписання цього Договору.
Відповідач заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу до суду не надав.
Суд зауважує, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Наданими представником позивача доказами підтверджується факт надання позивачу послуг. Однак суд вважає, що сума витрат на надання такої допомоги, а саме 30000,00 грн., є неспівмірною із складністю цієї справи, обсягом виконаних робіт (наданих послуг), не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. 
У зв`язку з цим суд зазначає, що з вирішення аналогічних спорів існує численна судова практика, в тому числі й суду касаційної інстанції, а відтак підготовка цієї справи до судового розгляду не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи. Обставини спору не вимагали від позивача та адвоката значних зусиль на зібрання доказів, формулювання своїх правових позицій та складення процесуальних документів. 
Вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 3000,00 грн., що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат позивачу саме в зазначеному розмірі.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 09.07.2025 №31690/13-01-07-01 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств у сумі 249347,50 грн.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 09.07.2025 №31685/13-01-07-01 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 277052,50 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС України у Львівській області (79026, м. Львів, вул. Стрийська, буд. 35; ЄДРПОУ ВП 43968090) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожній вектор" (8100, Львівська область, м.Яворів, вул.Л.Українки, 31/48, код ЄДРПОУ 31951879) судовий збір у сумі 7895 (сім тисяч вісімсот дев`яносто п`ять) грн 98 коп.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС України у Львівській області (79026, м. Львів, вул. Стрийська, буд. 35; ЄДРПОУ ВП 43968090) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожній вектор" (8100, Львівська область, м.Яворів, вул.Л.Українки, 31/48, код ЄДРПОУ 31951879) витрати на правничу допомогу у сумі 3000 (три тисячі ) грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне рішення складено 17 квітня 2026 року.

Суддя	Морська Галина Михайлівна