ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/17074/25	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Алєксєєвої Н.Ю., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЛАНТІК 2020" до Енергетичної митниці про визнання протиправними та скасування рішень, 
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АТЛАНТІК 2020» звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Енергетичної митниці про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів №UA903000/2025/000480/2 від 19.11.2025; №UA903000/2025/000488/2 від 26.11.2025; №UA903000/2025/000496/2 від 02.12.2025; №UA903180/2025/000061/2 від 02.12.2025; №UA903000/2025/000508/2 від 05.12.2025; №UA903000/2025/000512/2 від 08.12.2025.
В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «АТЛАНТІК 2020» (далі – ТОВ «АТЛАНТІК 2020», позивач) зазначає про протиправність рішень Енергетичної митниці (далі – відповідач) щодо коригування митної вартості товарів та оформлення відповідних карток відмови, оскільки відповідач безпідставно дійшов висновку про неможливість визначення митної вартості товару за основним методом – за ціною договору. Позивач вказує, що подані до митного оформлення документи повністю підтверджують заявлену митну вартість товару, а твердження митного органу про наявність розбіжностей у документах та відсутність необхідних відомостей є необґрунтованими. 
Позивач наполягав про надання до Енергетичної митниці всіх належних документів на підтвердження обґрунтування митної вартості товарів в частині підтвердження проведення оплати товарів; наявність інформації про порядок та процедуру формування замовлення та ціни товару; відповідність документів, поданих в обґрунтування складових вартості товарів вимогам до первинних, що містять інформацію про ціну товару; повідомлення про перевізника товарів.
Позивач наголошує, що під час митного оформлення ним було подано всі документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України, зокрема контракт № TRA-ATL 25-03 від 29.09.2025, додаток № 3 від 14.11.2025, проформу-інвойс № AVANS 00314 від 14.11.2025, платіжні інструкції, міжнародні автомобільні накладні (CMR), копії митних декларацій, а також інші документи, що містять відомості щодо ціни товару, умов поставки, перевезення та оплати, і в сукупності підтверджують заявлену митну вартість товару. 
Надані Позивачем документи не містять ознак підробки, не мають математичних неточностей. Фактично підставою винесення митним органом рішень про коригування митної вартості стала наявність «в базі» інформації про вищу вартість схожих товарів, задекларованих раніше. А вказані в рішеннях підстави про нібито розбіжності – суто формальні, адже не відповідають дійсним обставинам справи.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2025 року прийнята позовна заява до провадження та постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Відповідачем 08.01.2026 до справи наданий відзив, де проти задоволення позовних вимог заперечувалось з огляду на встановлення під час перевірки наданих до митного оформлення документів наявності в них розбіжностей та відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Зокрема, відповідач зазначив, що відповідно до умов контракту від 29.09.2025 № TRA-ATL 25-03 передбачено попередню оплату у розмірі 100 % вартості кожної узгодженої партії товару до його відвантаження на підставі інвойсу на передоплату. Разом з тим до митного оформлення були надані платіжні інструкції № 69 від 18.11.2025 на суму 8300 євро, № 70 від 25.11.2025 на суму 8200 євро, № 72 від 01.12.2025 на суму 16400 євро та № 74 від 04.12.2025 на суму 16500 євро, які містять посилання на контракт від 29.09.2025 № TRA-ATL 25-03, додаток № 3 від 14.11.2025 та проформу-інвойс від 14.11.2025 № AVANS 00314. При цьому відповідно до рахунку-проформи № AVANS 00314 загальна сума до сплати становить 525000,00 євро, що не відповідає сумам, зазначеним у наданих платіжних інструкціях, загальний розмір яких становить 49400 євро.
Крім того, відповідач зазначив, що поставка товару здійснюється відповідно до додатку № 3 від 14.11.2025 до контракту від 29.09.2025 № TRA-ATL 25-03, укладеного між компанією “UAB Transoila” (Литва) та ТОВ “Атлантік 2020”. Водночас у поданих митних деклараціях виробником товару зазначено компанію Equinor ASA, країною відправлення визначено Литву, а країною виробництва - Норвегію, що, на думку відповідача, свідчить про наявність посередницьких операцій, документи щодо яких до митного оформлення надані не були.
Також відповідач зазначав, що для підтвердження транспортних витрат позивачем подано довідки про транспортні витрати, однак у таких довідках відсутні відомості щодо кілометражу перевезення товару з порту Клайпеда (Литва) до пункту пропуску “Дорогуск–Ягодин”, що унеможливлює перевірку достовірності заявлених витрат. Крім того, відповідно до умов контракту на транспортно-експедиційні послуги від 27.09.2024 № МП17/09/24 1 вартість перевезення визначається у відповідних заявках, які до митного оформлення надані не були.
Додатково відповідач звернув увагу, що товар постачався на умовах FCA Klaipeda, що може свідчити про можливість здійснення страхування вантажу покупцем, однак страхові документи та відомості щодо вартості страхування до митного оформлення подані не були. Також у декларації митної вартості відсутні відомості щодо витрат на навантаження товару, що є складовою митної вартості.
Враховуючи, що оцінюваний товар є біржовим, відповідач зазначив про відсутність документального підтвердження біржових котирувань, які могли б підтвердити заявлену митну вартість. З огляду на виявлені розбіжності митним органом було витребувано у позивача додаткові документи, однак останній від їх подання відмовився.
З огляду на наведене, позивачем не було надано документів, які підтверджують усі складові митної вартості товару, не усунуто виявлені розбіжності та не спростовано сумніви митного органу щодо правильності визначення митної вартості. У зв`язку з цим митним органом не було застосовано метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а митну вартість визначено із застосуванням другорядного методу на підставі митної вартості подібного товару, оформленого за митною декларацією від 11.11.2025 № 25UA903050024628U5, з урахуванням вимог статей 60– 61 Митного кодексу України.
У відповіді на відзив, наданій позивачем до справи, ТОВ “АТЛАНТІК 2020” вказало про надання до Енергетичної митниці всіх належних документів на підтвердження обґрунтування митної вартості товарів, зокрема в частині підтвердження проведення оплати товару, наявності інформації про порядок та умови формування ціни товару, відповідності поданих платіжних інструкцій вимогам чинного законодавства, підтвердження транспортних витрат, а також відсутності обов`язку щодо подання документів про страхування чи біржових котирувань за обставин конкретної поставки.
Крім того, ТОВ “АТЛАНТІК 2020” зазначило про безпідставність застосування Енергетичною митницею другорядного методу визначення митної вартості товару, оскільки, на думку позивача, ним було подано всі необхідні документи для визначення митної вартості за основним методом - за ціною договору, а висновки митного органу про наявність розбіжностей, неповноту поданих документів та необхідність витребування додаткових доказів ґрунтуються лише на припущеннях.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року закрите підготовче провадження у справі, призначена справа до судового розгляду по суті.
Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.
Суд, вивчивши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, надані сторонами до матеріалів адміністративної справи, встановив такі обставини. 
ТОВ “АТЛАНТІК 2020” та “UAB Transoila” (Литва) уклали контракт від 29.09.2025 №TRA-ATL 25-03, за умовами якого продавець зобов`язався поставити позивачу товар, а позивач – прийняти та оплатити його відповідно до умов цього контракту. Найменування товару, його кількість та ціна визначаються у додатках до контракту, зокрема у специфікаціях та інвойсах, що виставляються постачальником і є невід`ємною частиною контракту.
Відповідно до підпункту 9.2 контракту від 29.09.2025 №TRA-ATL 25-03 передбачено попередню оплату у розмірі 100 % вартості кожної узгодженої партії товару до його відвантаження на підставі інвойсу на передоплату. Умовами контракту передбачено, що поставка товару здійснюється на умовах FCA Klaipeda (Інкотермс 2010).
19.11.2025 позивачем до Енергетичної митниці подано митну декларацію №25UA903180000700U7, 26.11.2025 – митну декларацію №25UA903180000727U0, 02.12.2025 – митні декларації №25UA903180000736U5 та №25UA903180000737U4, 05.12.2025 – митну декларацію №25UA903180000746U0, 08.12.2025 – митну декларацію №25UA903180000754U6 з метою здійснення митного оформлення товару «Метанол».
Покупцем товару є ТОВ «АТЛАНТІК 2020». 
Митна вартість товару у поданих митних деклараціях була заявлена позивачем за основним методом – за ціною договору (контракту).
На підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем до Енергетичної митниці подано пакет документів, перелік яких зазначений у графі 44 митних декларацій, зокрема контракт від 29.09.2025 №TRA-ATL 25-03, додаток №3 від 14.11.2025 до нього, проформу-інвойс від 14.11.2025 №AVANS 00314, платіжні інструкції в іноземній валюті №69 від 18.11.2025, №70 від 25.11.2025, №72 від 01.12.2025 та №74 від 04.12.2025, міжнародні автомобільні накладні (CMR), довідки про транспортні витрати, а також інші документи, що, на думку позивача, підтверджують заявлену митну вартість товару.
Під час перевірки поданих до митного оформлення документів Енергетичною митницею встановлено, що подані документи, на думку відповідача, містять розбіжності та не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а також відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.
У зв`язку з цим позивачу, відповідно до статті 53 Митного кодексу України, було запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
За висновком відповідача, позивачем не було надано документів, які підтверджують усі складові митної вартості товару, не усунуто виявлені розбіжності та не спростовано сумніви щодо правильності визначення митної вартості, у зв`язку з чим митним органом не було застосовано метод визначення митної вартості товару за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.
У подальшому митна вартість товару була визначена відповідачем із застосуванням резервного методу відповідно до статті 61 Митного кодексу України, з використанням інформації щодо митної вартості подібного товару, оформленого за митною декларацією від 11.11.2025 №25UA903050024628U5.
За результатами здійсненого контролю Енергетичною митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA903000/2025/000480/2, №UA903000/2025/000488/2, №UA903000/2025/000496/2, №UA903180/2025/000061/2, №UA903000/2025/000508/2 та №UA903000/2025/000512/2.
Не погодившись із зазначеними рішеннями про коригування митної вартості товарів, ТОВ «АТЛАНТІК 2020» звернулося до суду з цим позовом про визнання їх протиправними та скасування.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.
Засади митної справи, зокрема, правовий статус митних органів, митна територія та митний кордон України, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів, умови та порядок справляння митних платежів, митні пільги, визначаються Митним кодексом України, у редакції, чинній на час спірних правовідносин, та іншими законами України.
Відповідно до частини 1 статті 3 МК України при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, чинні на день прийняття митної декларації митним органом України.
За змістом частини 1 статті 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.
Відповідно до частини першої статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частинами першою - другою статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої - другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Частинами 1, 2 статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Відповідно до частини 3 статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 6 статті 54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з частиною 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
За приписами частини 2 статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
За змістом частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно з частиною 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Частиною 6 статті 53 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Статтею 57 МК України визначено перелік методів визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту та порядок їх застосування.
Так, відповідно до частини 1 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні:
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
ґ) резервний.
Відповідно до положень частин 2 - 6 статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
За приписами частини 2 статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина 4 статті 58 МК України).
Згідно з частиною 10 статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:
1) витрати, понесені покупцем:
а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;
б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами;
в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;
2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:
а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів;
б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів;
в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо);
г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;
3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;
5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
7) витрати на страхування цих товарів.
Використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально (частина 21 статті 58 МК України)
За змістом частин 1, 2, 4 статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
У разі якщо ця стаття застосовується митним органом, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються в спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може відбуватися тільки в разі наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснене, тощо. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. 
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 540/2605/18 (провадження № К/9901/24076/19), від 7.05.2020 у справі № 826/10527/17, від 02.05.2020 у справі № 803/916/17 (провадження № К/9901/1137/17).
Разом з тим, повноваження контролюючого органу витребувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх, передбачених статтею 53 МК України, документів. Ненадання декларантом витребуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнівів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.07.2021 у справі №380/6459/20. Відповідно до усталеної правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, неодноразово висловленої у постановах: від 30.01.2018 по справі № 813/7903/14, від 18.12.2018 по справі № 826/15706/13-а, від 29.01.2019 по справі № 815/6827/17, від 16.04.2019 по справі № 815/6698/17 митна вартість товарів, відкоригована за резервним методом має ґрунтуватися на митній вартості, раніше визнаній (визначеній) митними органами, що міститься в Єдиній автоматизованій інформаційній системі (далі ЄАІС). При цьому, митний орган повинен не просто зазначити, зокрема, обставину відсутності в нього інформації щодо оформлення ідентичних та подібних товарів (як на підставу незастосування методів за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів), а навести цінову інформацію з ЄАІС про оформлення товарів, що мають ознаки, найбільш схожі на ознаки задекларованих товарів та пояснити з урахуванням положень статей 59, 60 МК України, чому ця інформація не може бути взята за основу для визначення митної вартості, чого в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості, відповідач не зазначив.
Таким чином, факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.
Аналогічний підхід закріплено і у Методичних рекомендаціях щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби від 11.09.2015 N 689. Так, у пункті 8 розділу 2 цих Методичних рекомендацій зазначено, що у випадках спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості та декларуванням митної вартості нижчої, ніж вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, здійснює перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, та відповідно до частин третьої - четвертої статті 53 Кодексу здійснює запит додаткових документів. У випадках, передбачених частиною шостою статті 54 Кодексу та частиною першою статті 55 Кодексу, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, приймає рішення про коригування митної вартості товарів. Тобто при відповідному спрацюванні автоматизованої системи аналізу та управління ризиками митний орган повинен насамперед здійснити перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, і лише після цього у разі виявлення підстав може витребувати у декларанта додаткові документи, що повністю співпадає з правовим висновком, висловленим Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, по справі №809/453/17 від 03.04.2018.
Суд зазначає, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору). Митний орган вправі застосувати другорядний метод, якщо за умови наявності у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості декларант додаткових документів не надав, а надані документи не дають можливості для застосування першого методу.
Енергетична митниця в оскаржуваних рішеннях вказала про встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом, що вказує на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару. 
Відповідно до частин 3-4 статті 53 МК України відповідачем направлялася вимога декларанту стосовно надання додаткових документів для підтвердження числових складових митної вартості товарів.
Позивачем на запит митного органу було повідомлено про відсутність підстав для надання додаткових документів, оскільки, на думку позивача, під час митного оформлення ним було подано всі наявні документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару.
За висновком відповідача, позивачем не надано документів, які підтверджують усі складові митної вартості товару, не усунуто виявлені розбіжності у поданих документах та не спростовано сумніви щодо правильності задекларованої митної вартості. У зв`язку з цим Енергетичною митницею не було застосовано метод визначення митної вартості товару за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).
Натомість митна вартість товару була визначена відповідачем із застосуванням резервного методу відповідно до статті 61 Митного кодексу України. При цьому митний орган використав інформацію щодо митної вартості подібного товару, оформленого за митною декларацією від 11.11.2025 №25UA903050024628U5, визначивши митну вартість із розрахунку 0,3993 євро за кілограм товару.
За правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 21.10.2021 в справі №420/4820/19, навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом.
В основу такого підходу лягли висновки про те, що торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Отже відомості з інформаційних систем митних органів не можуть слугувати беззаперечним джерелом інформації про митну вартість конкретного товару та бути підставою для здійснення коригування.
Суд наголошує, що не може бути врахована інша ціна на товар без врахування умов поставки та розміру партії, що беззаперечно має вплив на ціну.
Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60, 61 та 64 МКУ з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Відповідачем не надано документів, котрі б висвітлювали характеристики імпортованого позивачем товару та товару, митна вартість якого була взята митницею за зразок для обчислення вартості товару, поставленого позивачем, Відповідно, не доведено аналогічність умов поставки, умов договорів і, відповідно, вартості товарів.
Верховний Суд у постанові від 20.06.2023 у справі за адміністративним провадженням К/9901/7199/21 зазначив, шо сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсне було імпортовано до України. Відповідно до висновків Верховного Суду наявність в баз: даних ЄАІС ДФС інформації про те, що товар, який задекларовано та ввезено в Україну за іншою вартістю, ніж задекларовано позивачем, за відсутністю інших, визначених законом підстав, не може бути підставою для коригування митної вартості товару, ввезеного позивачем, оскільки з бази даних не вбачається умови договору, між ким вій укладався, при цьому безліч обставин можуть впливати на ціну товару (його характеристика, виробник, умови і обсяги поставки, наявність знижок), адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономної волі і свободи договору. Оцінюючи рішення пре коригування митної вартості товару в частині, що стосується визначення митної вартості товару за резервним методом, суди повинні враховувати, що письмове рішення митниці про коригування заявленої митної вартості товарів відповідно до закону має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) -товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вилинули па таке коригування. 
Так, відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні:
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
ґ) резервний.
Відповідно до положень частин другої - шостої статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
За приписами частини другої статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Також Верховний Суд у постанові від 21.12.2018 по справі №815/228/17 дійшов висновку, що наявність в інформаційних базах даних митого органу інформації про те що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.
Суд приходить до висновку про протиправність визначення Енергетичною митницею ціни товару, що заявлений до розмитнення ТОВ «АТЛАНТІК 2020» за резервним методом без дотримання процедур, передбачених статтею 57 МК України.
В рішеннях про коригування митної вартості Енергетичною митницею вказано, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом, та містять розбіжності.
Так, за твердженням Енергетичної митниці подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у статті 53 МКУ, не містять відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена за товар.
Відповідач вказав, що ТОВ «АТЛАНТІК 2020» для підтвердження ціни, що фактично сплачена за оцінюваний товар, до митного оформлення подано платіжні інструкції в іноземній валюті №69 від 18.11.2025 на суму 8300,00 євро, №70 від 25.11.2025 на суму 8200,00 євро, №72 від 01.12.2025 на суму 16400,00 євро та №74 від 04.12.2025 на суму 16500,00 євро, у яких у графі призначення платежу міститься посилання на контракт від 29.09.2025 №TRA-ATL 25-03, додаток №3 від 14.11.2025 та проформу-інвойс від 14.11.2025 №AVANS 00314.
Відповідно до наданого рахунка-проформи на оплату від 14.11.2025 №AVANS 00314 загальна сума до сплати становить 525000,00 євро.
За таких обставин, на думку відповідача, числове значення фактично сплаченої ціни у сумі 49400,00 євро відповідно до банківських документів не відповідає числовому значенню ціни, яка підлягає сплаті відповідно до рахунка-проформи на оплату від 14.11.2025 №AVANS 00314.
Відповідач заперечує твердження позивача про те, що ціна може різнитися у зв`язку з тим, що товар не є штучним продуктом, а є рідиною, отже його неможливо заздалегідь відміряти точно до кілограма або штуки.
У ході розгляду справи судом встановлено, що відповідно до підпункту 9.2 контракту №TRA-ATL 25-03 від 29.09.2025 передбачено попередню оплату у розмірі 100% вартості кожної узгодженої партії товару до його відвантаження на підставі інвойсу на передоплату.
Із змісту митних декларацій №25UA903180000700U7 від 19.11.2025, №25UA903180000727U0 від 26.11.2025, №25UA903180000736U5 від 02.12.2025, №25UA903180000737U4 від 02.12.2025, №25UA903180000746U0 від 05.12.2025, №25UA903180000754U6 від 08.12.2025 вбачається ввезення ТОВ «АТЛАНТІК 2020» на митну територію України товару «Метанол», який не є штучним продуктом, а є рідиною, тому його неможливо заздалегідь відміряти точно до кілограма або штуки.
За поясненнями позивача, які відповідачем не спростовані, до наливу товару до автоцистерн неможливо точно визначити його вагу та розподілити вагу даної партії відповідно до кількості транспортних засобів. Відповідно до Додатку №3 від 14.11.2025 передбачена поставка товару у визначеній кількості з допустимим відхиленням, а на момент подання митних декларацій не всі транспортні засоби, що здійснювали перевезення даної партії товару, розпочали процедуру митного оформлення, що, відповідно, могло призвести до невідповідності суми сплачених грошових коштів та фактичної кількості товару.
Оплату товару ТОВ «АТЛАНТІК 2020» здійснено частинами, що не заперечується відповідачем:
· 18.11.2025 відповідно до Додатку №3 від 14.11.2025 – за інвойсом-проформою №AVANS 00314 від 14.11.2025 на суму 8300,00 євро (платіжна інструкція №69 від 18.11.2025);
· 25.11.2025 відповідно до Додатку №3 від 14.11.2025 – за інвойсом-проформою №AVANS 00314 від 14.11.2025 на суму 8200,00 євро (платіжна інструкція №70 від 25.11.2025);
· 01.12.2025 відповідно до Додатку №3 від 14.11.2025 – за інвойсом-проформою №AVANS 00314 від 14.11.2025 на суму 16400,00 євро (платіжна інструкція №72 від 01.12.2025);
· 04.12.2025 відповідно до Додатку №3 від 14.11.2025 – за інвойсом-проформою №AVANS 00314 від 14.11.2025 на суму 16500,00 євро (платіжна інструкція №74 від 04.12.2025).
Ціна товару, визначена в інвойсі-проформі, не є остаточною та може уточнюватися, оскільки інвойс-проформа є попереднім документом, який містить узгоджену сторонами орієнтовну ціну товару, тоді як остаточна ціна визначається у комерційних інвойсах.
Суд зазначає, що платіжні інструкції №69 від 18.11.2025, №70 від 25.11.2025, №72 від 01.12.2025 та №74 від 04.12.2025 підтверджують здійснення оплати товару позивачем.
Щодо невідповідності сум, сплачених позивачем, загальній сумі, зазначеній у проформі-інвойсі №AVANS 00314 від 14.11.2025, позивач зазначив, що на момент декларування було поставлено лише частину партії товару, а вартість саме цієї частини партії була сплачена у повному обсязі.
У той же час пункт 6.1 Контракту №TRA-ATL 25-03 від 29.09.2025 визначає умови поставки товару. Зокрема, передбачено, що товар вивозиться за межі території Європейського Союзу та поставляється в Україну. Товар поставляється продавцем в автоцистернах, що належать, керуються або спрямовуються покупцем в Україну відповідно до транспортної інструкції покупця. Визначення кількості товару здійснюється відповідно до даних, зазначених у CMR. Автоцистерни повинні бути сертифіковані та застраховані для перевезення відповідних вантажів. Завантаження товару здійснюється після отримання продавцем оплати на свій рахунок.
Зазначені положення додатків до Контракту та самого Контракту №TRA-ATL 25-03 від 29.09.2025 не суперечать один одному та підлягають врахуванню митним органом у їх системному зв`язку.
Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.05.2025 у справі №380/25301/23, фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий чи безготівковий), а також часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка платежу) самі по собі не впливають на ціну товару, визначену умовами зовнішньоекономічного контракту.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем було подано до митного оформлення належні документи, які підтверджують фактичну оплату товару відповідно до умов Контракту №TRA-ATL 25-03 від 29.09.2025.
Разом з тим Енергетичною митницею зазначено, що позивачем для підтвердження витрат на перевезення подано довідки про транспортні витрати. При цьому відповідач вказує, що до митного контролю не було надано підтверджуючих документів, які містять відомості про фактичну вартість перевезення оцінюваних товарів.
Відповідач також зазначає, що у довідці про транспортні витрати не наведено окремих даних, зокрема щодо відстані перевезення товару з порту Клайпеда (Литовська Республіка) до пункту пропуску «Дорохуск – Ягодин», що, на думку відповідача, ускладнює перевірку достовірності задекларованих транспортних витрат.
Крім того, за твердженням відповідача, відповідно до інформації, наведеної у довідці про транспортні витрати, витрати на перевезення за маршрутом Клайпеда (Литовська Республіка) – пункт пропуску «Дорохуск – Ягодин» становлять 30000,00 грн, тоді як за наявною у митного органу інформацією під час перевезення подібних товарів за таким маршрутом транспортні витрати можуть становити від 70000,00 грн, що, на думку відповідача, може свідчити про декларування транспортних витрат не у повному обсязі.
З матеріалів справи вбачається, що під час митного контролю позивачем було надано довідки про транспортні витрати, зокрема №ПД14/11/25_02 від 17.11.2025, №ПД20/11/25_02 від 21.11.2025, №ПД26/11/25_01 від 28.11.2025, №ПД25/11/25_01 від 28.11.2025, №ПД28/11/25_01 від 02.12.2025 та №ПД28/11/25_02 від 02.12.2025.
Відповідно до пункту 4.1 договору про надання транспортно-експедиційних послуг по організації перевезення вантажів автомобільним транспортом №МП17/09/24-1 від 27.09.2024 оплата за надані послуги здійснюється клієнтом протягом п`яти банківських днів з моменту розвантаження транспортного засобу на підставі виставленого виконавцем рахунку у національній валюті України – гривні.
Відповідно, перерахування коштів за послуги перевезення та надання замовнику перевезення підтверджуючих документів, зокрема рахунків з додатками щодо розрахунку вартості перевезення, актів здачі-приймання виконаних робіт та товарно-транспортних накладних, здійснюється після доставки товару до пункту його розвантаження.
Відповідачем не зазначено про невідповідність інформації, наведеної у довідках про транспортні витрати, умовам договорів перевезення чи про невідповідність сум, сплачених позивачем за транспортні послуги, відомостям, що містяться у довідках, наданих до митного оформлення на підтвердження складових митної вартості товарів.
У рішеннях про коригування митної вартості товарів відповідач також вказує на можливість простою автомобільного транспорту, однак до матеріалів справи не надано жодних доказів, які б підтверджували зазначені обставини та свідчили про понесення ТОВ «АТЛАНТІК 2020» додаткових витрат під час перевезення товарів.
Крім того, Енергетична митниця зазначає, що відповідно до довідки про транспортні витрати від 22.09.2025 № б/н на маршруті Клайпеда (Литовська Республіка) – пункт пропуску «Дорохуск – Ягодин» транспортні витрати становлять 30000,00 грн, тоді як за наявною у митного органу інформацією перевезення подібного товару за таким маршрутом може коштувати від 70000,00, що, на думку відповідача, може свідчити про декларування транспортних витрат не у повному обсязі.
Суд зазначає, що наведене порівняння не є коректним та релевантним у межах спірних правовідносин, оскільки не враховує таких істотних обставин, як вид транспорту, суб`єкти перевезення, обсяг і склад транспортно-експедиційних послуг (зокрема навантаження, розвантаження, експедирування, страхування тощо), а також інші критерії, за якими може здійснюватися об`єктивне співставлення вартості перевезення.
До митного оформлення ТОВ «АТЛАНТІК 2020» надано довідки про транспортні витрати, а також копії договорів про надання послуг перевезення вантажів, умовам яких зазначені довідки відповідають.
Енергетичною митницею належними та допустимими доказами інформацію, викладену у документах, поданих позивачем до митного оформлення товарів на підтвердження понесених витрат на транспортування, не спростовано, а судом невідповідності сум, зазначених у довідках про транспортні витрати, не встановлено.
Відповідачем вказано, що товар поставляється на умовах поставки FCA Klaipeda, що може свідчити про наявність страхування позивачем вантажу (так як товар є хімічно-активною речовиною) за кордоном.
Судом встановлено, що Товар поставляється на умовах поставки FCA Klaipeda.
Відповідно до частини 2 статті 53 МК України для підтвердження заявленої митної вартості декларант зобов`язаний надати до митного оформлення страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Також, відповідно до частини 10 статті 58 МК України витрати на страхування є також складовими митної вартості. 
Відповідач вказав, що до митного оформлення не надано страхових документів чи відомостей щодо страхування Покупцем товару або відсутності такого до моменту перетину товаром митного кордону України. 
За умовами FCA (Free Carrier – Франко перевізник) відповідальність знімається з вантажовідправника у той момент, коли він передає товар перевізнику, найнятому покупцем. Подальші ризики за транспортування вантажу покупець несе самостійно.
З дослідження судом, у ході розгляду справи, змісту довідок про транспортні витрати №ПД14/11/25_02 від 17.11.2025, №ПД20/11/25_02 від 21.11.2025, №ПД26/11/25_01 від 28.11.2025, №ПД25/11/25_01 від 28.11.2025, №ПД28/11/25_01 від 02.12.2025, №ПД28/11/25_02 від 02.12.2025 встановлено, що страхування вантажу не здійснювалось. 
Твердження відповідача про ненадання ТОВ «АТЛАНТІК 2020» до митного оформлення документів чи відомостей щодо страхування товару або відсутності такого до моменту перетину товаром митного кордону України спростовується матеріалами справи.
Посилаючись на положення правил Інкотермс 2010 та пояснення до базису поставки FCA, відповідач зазначає, що поставка вважається здійсненою, зокрема, коли товар завантажений на транспортний засіб, наданий покупцем, якщо названим місцем є приміщення продавця, або коли товар надано у розпорядження перевізника чи іншої особи, призначених покупцем, на транспортному засобі продавця і готовим до розвантаження. На думку відповідача, з огляду на те, що відправником оцінюваного товару є литовська компанія UAB Transoila (Вільнюс), а місцем завантаження відповідно до CMR від 14.11.2025 №ATL K 25/61, поданих до митного оформлення, зазначено термінал Клайпеда, навантаження товару повинно було здійснюватися за рахунок покупця. Водночас у графі 21 декларацій митної вартості, поданих до електронних митних декларацій від 19.11.2025 №25UA903180000700U7, від 26.11.2025 №25UA903180000727U0, від 02.12.2025 №25UA903180000736U5, від 02.12.2025 №25UA903180000737U4, від 05.12.2025 №25UA903180000746U0 та від 08.12.2025 №25UA903180000754U6, відсутні відомості про витрати, понесені на навантаження оцінюваного товару.
Суд зазначає, що відповідно до правил Інкотермс 2010 умова поставки FCA (Free Carrier / Франко-перевізник) передбачає передачу продавцем експортно-очищеного товару перевізнику, призначеному покупцем, у погодженому місці. У разі, якщо таким місцем є приміщення продавця, продавець здійснює завантаження товару на транспортний засіб перевізника покупця, тоді як покупець несе подальші ризики та витрати, пов`язані з транспортуванням і імпортом товару.
Таким чином, за умовами контракту №TRA-ATL25-03 від 29.09.2025 навантаження товару на транспорт покупця входить до обов`язків продавця, а витрати на навантаження включені до вартості товару. Крім того, навантаження товару в транспортні засоби перевізника здійснювалося на терміналі Клайпеда шляхом наливу. Іншої інформації відповідачем до матеріалів справи не надано. Отже, твердження Енергетичної митниці про понесення позивачем витрат на навантаження товару та ненадання відповідних документів до митного оформлення є безпідставними.
Крім того, відповідач зазначає, що оскільки оцінюваний товар є біржовим товаром, то відповідно до пункту 2 частини другої статті 52 Митного кодексу України декларант зобов`язаний подавати достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. На думку відповідача, позивачем не надано документального підтвердження біржових котирувань.
Разом з тим судом встановлено, що умовами пункту 3 контракту №TRA-ATL25-03 від 29.09.2025 визначена фіксована ціна товару. ТОВ «АТЛАНТІК 2020» придбавало товар за прямим зовнішньоекономічним контрактом з фіксованою ціною, а не сформованою за формульним принципом. Позивач не придбавав товар на біржі та не застосовував формульну ціну, яка передбачає використання біржових котирувань. Вартість товару була оплачена відповідно до умов контракту на підставі інвойсів, а платіжні документи були подані до митного оформлення.
Матеріали справи не містять жодної інформації про формування ціни товару за контрактом №TRA-ATL25-03 від 29.09.2025 із застосуванням біржових котирувань або інших формульних показників, а митним органом такі обставини не доведені.
За таких обставин суд доходить висновку про безпідставність вимоги Енергетичної митниці щодо надання позивачем документального підтвердження біржових котирувань під час митного оформлення товару.
Крім того, відповідач зазначає про неналежне оформлення позивачем платіжних інструкцій, що, на його думку, унеможливлює перевірку їх достовірності. Посилаючись на положення постанови Правління Національного банку України від 28.07.2018 №216 «Про затвердження Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах», відповідач зазначає, що платіжна інструкція в іноземній валюті повинна містити обов`язкові підписи відповідальних осіб платника, які відповідно до законодавства України мають право розпоряджатися рахунком.
На думку відповідача, подані платіжні інструкції в іноземній валюті №69 від 18.11.2025, №70 від 25.11.2025, №72 від 01.12.2025 та №74 від 04.12.2025 оформлені без дотримання вимог зазначеної постанови, оскільки не містять відповідного підпису, у зв`язку з чим не можуть бути враховані як документи, що підтверджують факт оплати за оцінюваний товар.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» перевірка цілісності електронного документа здійснюється шляхом підтвердження удосконаленого або кваліфікованого електронного підпису чи печатки, а у разі накладення на електронний документ електронного підпису чи печатки іншого виду — із застосуванням інших засобів і методів захисту інформації з дотриманням вимог законодавства у сфері захисту інформації.
Перевірка достовірності електронного підпису здійснюється за допомогою офіційного вебсайту Центрального засвідчувального органу, який забезпечує підтвердження цілісності даних та фіксацію часу підписання документа.
У рішеннях про коригування митної вартості товарів від 19.11.2025 №UA903000/2025/000480/2, від 26.11.2025 №UA903000/2025/000488/2, від 02.12.2025 №UA903000/2025/000496/2, від 02.12.2025 №UA903180/2025/000061/2, від 05.12.2025 №UA903000/2025/000508/2, від 08.12.2025 №UA903000/2025/000512/2 зазначено про порушення позивачем порядку заповнення реквізиту «Призначення платежу» та відсутність підпису на платіжних дорученнях, тоді як до митного оформлення позивачем було подано платіжні інструкції в іноземній валюті №69 від 18.11.2025 на суму 8300 євро (до товару 1– 6), №70 від 25.11.2025 на суму 8200 євро (до товару 2– 6), №72 від 01.12.2025 на суму 16400 євро (до товару 3– 6) та №74 від 04.12.2025 на суму 16500 євро (до товару 5– 6). 
Суд зазначає, що відповідно до пункту 14 розділу ІІ Порядку оформлення платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах Постанови №216 від 28.07.2008 Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах» платіжна інструкція в іноземній валюті або банківських металах, оформлена ініціатором в електронній або паперовій формі, повинна містити такі обов`язкові реквізити, зокрема, підпис(и) [власноручний(і)/електронний(і)] відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має (ють) право розпоряджатися рахунком, або код автентифікації.
Тобто, при використанні електронного банкінгу, при здійсненні платежу та формуванні платіжної інструкції підписи проставляються електронні. 
Відповідно до пункту 4 Постанови Правління Національного Банку України, №172 від 20.12.2023 «Про затвердження Положення про використання електронного підпису та електронної печатки», на період воєнного стану на території України та протягом шести місяців з дня його припинення чи скасування дозволяється використання електронних підписів чи печаток, що базуються на сертифікатах відкритих ключів, виданих кваліфікованими надавачами електронних довірчих послуг без відомостей про те, що особистий ключ зберігається в засобі кваліфікованого електронного підпису чи печатки, користувачами електронних довірчих послуг для здійснення електронної взаємодії, електронної ідентифікації та автентифікації фізичних, юридичних осіб і представників юридичних осіб у випадках, коли законодавством України передбачено використання виключно кваліфікованих електронних підписів чи печаток (засобів кваліфікованого електронного підпису чи печатки, кваліфікованих електронних довірчих послуг) або засобів електронної ідентифікації з високим рівнем довіри, крім вчинення в електронній формі правочинів, що підлягають нотаріальному посвідченню та/ або державній реєстрації у випадках, установлених законами України, та випадках, пов`язаних із високим ризиком для інформаційної безпеки, що визначається власниками відповідних інформаційних та інформаційно-комунікаційних систем з урахуванням обмежень, установлених абзацом другим частини другої статті 17 Закону України «Про електронні довірчі послуги».
Платіжні доручення №69 від 18.11.2025, №70 від 25.11.2025, №72 від 01.12.2025 та №74 від 04.12.2025 підписані кваліфікованим електронним підписом директора ТОВ «АТЛАНТІК 2020» Підгорич Н.В.
Зазначення відповідачем у рішеннях про коригування митної вартості товарів про відсутність у платіжних документах реквізиту «призначення платежу» є безпідставним, оскільки у платіжних інструкціях в іноземній валюті зазначено відповідні призначення платежу, а саме: у платіжній інструкції №69 від 18.11.2025 — «PREPAYMENT FROM TECHNININS METANOLI S TO CONTRACT TRA-ATL 25-03 DD 29.09.25 DOD №3 DD 14.11.25 INV AVANS 0314 DD 14.11.25»; у платіжній інструкції №70 від 25.11.2025 — «PREPAYMENT FROM TECHNININS METANOLI S TO CONTRACT TRA-ATL 25-03 DD 29.09.25 DOD №3 DD 14.11.25 INV AVANS 0314 DD 14.11.25»; у платіжній інструкції №72 від 01.12.2025 — «PREPAYMENT FROM TECHNININS METANOLI S TO CONTRACT TRA-ATL 25-03 DD 29.09.25 DOD №3 DD 14.11.25 INV AVANS 0314 DD 14.11.25»; у платіжній інструкції №74 від 04.12.2025 — «PREPAYMENT FROM TECHNININS METANOLI S TO CONTRACT TRA-ATL 25-03 DD 29.09.25 DOD №3 DD 14.11.25 INV AVANS 0314 DD 14.11.25».
Відповідно до пункту 32 Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 28.07.2008 №216 (в редакції постанови Правління Національного банку України 25.08.2022 №189), банк отримувача в разі отримання повідомлення про перерахування коштів в іноземній валюті на користь юридичної особи або фізичної особи-підприємця, у якому не заповнено реквізит «Призначення платежу» (немає посилання на договір або документ, на виконання якого від нерезидента-платника надійшли кошти в іноземній валюті) або в ній зазначена помилкова інформація, не пізніше наступного робочого дня після отримання такого повідомлення звертається до банку, що обслуговує платника, та/ або до отримувача для з`ясування цього реквізиту в порядку, визначеному внутрішніми документами банку.
Тобто технічно не можливо здійснити сплату у іноземній валюті без зазначення у платіжній інструкції «Призначення платежу».
Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2018 року у справі №815/329/17, від 19 листопада 2024 року у справі №420/23588/23, вказав, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01 березня 2023 року по справі № 420/18880/21.
В постанові від 11 червня 2019 року по справі № 813/1755/17 Верховний Суд зазначив, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Енергетична митниця зазначила, що у зовнішньоекономічній операції за контрактом від 29.09.2025 № TRA-ATL 25-03 вбачається наявність посередницьких договорів, що, на думку відповідача, може впливати на числові значення складових митної вартості та ціну, яка сплачена або підлягає сплаті за товар.
Так, відповідач послався на те, що поставка товару здійснюється відповідно до Додатку №3 від 14.11.2025 до контракту від 29.09.2025 №TRA-ATL 25-03, укладеного між ТОВ «АТЛАНТІК 2020» та компанією «UAB Transoila» (Литва). При цьому виробником товару у графі 31 митних декларацій заявлено компанію Equinor ASA, країна виробництва — Норвегія, тоді як країною відправлення товару є Литва. У зв`язку з цим відповідач зазначив, що інвойси з третіми особами до митного оформлення не надано.
У ході розгляду справи судом встановлено, що продавцем товару відповідно до контракту №TRA-ATL 25-03 від 29.09.2025 є компанія «UAB Transoila» (Литва). Відповідно до даних сертифікатів якості товару країною виробника товару є Норвегія. Згідно з даними міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR) країною відправлення товару є Литва.
Отже, матеріалами справи підтверджується, що позивач придбав товар виробництва Норвегії у компанії-резидента Литви з відправленням товару з території країни постачальника.
Будь-якої інформації про наявність посередницьких договорів у правовідносинах між ТОВ «АТЛАНТІК 2020» та «UAB Transoila» (Литва) судом не встановлено.
Відповідачем також не надано жодних доказів існування, укладення чи виконання таких договорів, а твердження про їх наявність не підтверджено належними та допустимими доказами.
Відповідно, твердження Енергетичної митниці про наявність посередницьких договорів у правовідносинах між ТОВ «АТЛАНТІК 2020» та «UAB Transoila» за контрактом №TRA-ATL 25-03 від 29.09.2025 є недоведеним та необґрунтованим.
Разом з тим позивачем до митного оформлення подано документи, з яких можливо достовірно встановити виробника товару, постачальника, вартість товару, умови поставки, факт та порядок здійснення оплати, а також перевезення товару до покупця.
За таких обставин суд дійшов висновку, що твердження митного органу про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, є необґрунтованим.
Посилання відповідача на те, що наявні рішення про визначення митної вартості за подібним товаром, суд зазначає, що сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №810/3295/17.
При цьому, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.
З урахуванням наведеного, твердження митного органу, якими обґрунтовано рішення про коригування митної вартості товару є безпідставними, так як контролюючим органом не доведено існування розбіжностей у числових значеннях митної вартості товару, що унеможливили б визначення митної вартості за ціною контракту, тобто за першим методом.
Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.
Верховним Судом неодноразово висловлювалась правова позиція щодо застосування відповідних норм права, зокрема, у постановах від 02.07.2019року по справі №160/8573/18, від 18.07.2019 року по справі №821/829/18, від 29.07.2019 року по справі №815/5354/16.
З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем надані відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені МК України, що дають можливість визначити митну вартість товару за першим методом визначення митної вартості за ціною договору.
З урахуванням вищенаведеного, суд доходить висновку, що документи, подані позивачем з метою митного оформлення товару згідно із митною декларацією не містили розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, натомість містили усі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар, тому у відповідача були відсутні обґрунтовані підстави вважати, що подані декларантом для підтвердження митної вартості документи містять розбіжності та не містять інформації про усі складові митної вартості. 
За сталою та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 11.11.2021 у справі №808/1411/17, від 10.06.2021 у справі №815/6854/17, від 14.07.2020 у справі №809/1734/16) наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень.
Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.
Отож формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. 
З огляду на все вищевказане, суд доходить висновку, що рішення Енергетичної митниці про коригування митної вартості товарів від 19.11.2025 №UA903000/2025/000480/2, від 26.11.2025 №UA903000/2025/000488/2, від 02.12.2025 №UA903000/2025/000496/2, від 02.12.2025 №UA903180/2025/000061/2, від 05.12.2025 №UA903000/2025/000508/2, від 08.12.2025 №UA903000/2025/000512/2 є такими, що прийняті не у відповідності до вимог чинного законодавства та положень Митного кодексу України.
Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В даній справі відповідач не надав суду належних і допустимих доказів правомірності свого рішення, не довів його законності та обґрунтованості. 
Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про протиправність рішень Енергетичної митниці про коригування митної вартості товарів від 19.11.2025 №UA903000/2025/000480/2, від 26.11.2025 №UA903000/2025/000488/2, від 02.12.2025 №UA903000/2025/000496/2, від 02.12.2025 №UA903180/2025/000061/2, від 05.12.2025 №UA903000/2025/000508/2, від 08.12.2025 №UA903000/2025/000512/2 та, відповідно, наявність підстав для їх скасування. 
Згідно із положеннями частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
ТОВ «АТЛАНТІК 2020» при зверненні до суду сплачений судовий збір в сумі 3028,00 грн, що підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Енергетичної митниці.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, 

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЛАНТІК 2020» (39610, Україна, Полтавська область, м. Кременчук, проїзд Галузевий, буд. 70, код ЄДРПОУ 43779691) до Енергетичної митниці (04215, Україна, м. Київ, вул. Світлицького, буд. 28А, код ЄДРПОУ 44029610) про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Енергетичної митниці про коригування митної вартості товарів №UA903000/2025/000480/2 від 19 листопада 2025 року. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Енергетичної митниці про коригування митної вартості товарів №UA903000/2025/000488/2 від 26 листопада 2025 року. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Енергетичної митниці про коригування митної вартості товарів №UA903000/2025/000496/2 від 02 грудня 2025 року. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Енергетичної митниці про коригування митної вартості товарів №UA903180/2025/000061/2 від 02 грудня 2025 року. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Енергетичної митниці про коригування митної вартості товарів №UA903000/2025/000508/2 від 05 грудня 2025 року. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Енергетичної митниці про коригування митної вартості товарів №UA903000/2025/000512/2 від 08 грудня 2025 року. 
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЛАНТІК 2020» за рахунок бюджетних асигнувань Енергетичної митниці витрати зі сплати судового збору в сумі 3028,00 (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок) грн. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н.Ю. Алєксєєва