Справа № 308/15271/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 квітня 2026 року      місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді Голяни О.В., за участю секретаря судового засідання Івашкович Д.А., представника позивача адвоката Петрика В.В., відповідача ОСОБА_1 та її представника адвоката Йосипчука О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у місті Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про визнання незаконною та скасування державної реєстрації речових прав, визнання права власності та поділ спільного майна -,
В С Т А Н О В И В:
Стислий виклад позиції позивача та відповідача.
Позивач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Петрик В.В., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (відповідач-1), ОСОБА_1 (відповідач - 2), за участю третьої особи – Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Оноківської сільської ради, в якому просить: визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок загальною площею 129,2 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати зазначений будинок спільною сумісною власністю подружжя; визнати за позивачем право власності на 1/2 частину цього будинку.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у період з 08.07.2010 по 04.08.2023 він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . За час шлюбу сторонами спільно було збудовано житловий будинок за вказаною адресою на земельній ділянці, яка належала позивачу на праві приватної власності.
Згідно договору купівлі-продажу від 01.02.1996 позивач набув у власність земельну ділянку площею 0,12 га в с. Невицьке, яка в подальшому використовувалася для будівництва житлового будинку. У подальшому зазначену земельну ділянку було подаровано відповідачу ОСОБА_3 .
Позивач зазначає, що будівництво житлового будинку здійснювалося у період шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, а також за його безпосередньої участі. На підтвердження цього вказує, що саме він здійснював підключення будинку до інженерних мереж, зокрема газо- та електропостачання, оплачував відповідні послуги та виконував необхідні організаційні дії, пов`язані із завершенням будівництва.
Відповідно до витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва № ІУ161231019137 від 20.10.2023, початок будівництва об`єкта зазначено 01.01.2012, а завершення – 30.12.2012.
Після розірвання шлюбу позивачу стало відомо, що 30.10.2023 державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Оноківської сільської ради Муруговою А.С. проведено державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок за ОСОБА_3 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 69961657).
Позивач вважає, що зазначений житловий будинок був збудований у період шлюбу, у зв`язку з чим є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. На його думку, державна реєстрація права власності на спірний об`єкт за відповідачем ОСОБА_3 порушує його майнові права як співвласника.
Також позивач зазначає, що на момент здійснення будівництва відповідач ОСОБА_3 був малолітнім, у зв`язку з чим не здійснював будь-яких дій, пов`язаних із будівництвом, фінансуванням чи оформленням прав на вказаний об`єкт нерухомості.
Представником відповідачів 1,2 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та зазначає, що спірний житловий будинок зводився у період шлюбу сторін на земельній ділянці, яка належала їхньому сину – відповідачу-1, та будувався саме для нього.
Вказує, що ще у 2010 році позивач подарував земельну ділянку сину ОСОБА_3 , на якій у подальшому у 2012 році було збудовано спірний житловий будинок, який, за домовленістю між сторонами, мав належати дитині.
Зазначає, що після завершення будівництва сім`я певний час проживала у спірному будинку, однак з 2013 року сторони виїхали до Словацької Республіки, де проживають і на даний час, при цьому утримання будинку здійснювалося родичами ОСОБА_1 .
Також вказує, що 27.10.2022 рішенням суду Словацької Республіки шлюб між сторонами розірвано, а 01.12.2022 між ними укладено нотаріально посвідчений договір про поділ спільного сумісного майна подружжя, яким сторони врегулювали всі майнові питання та підтвердили відсутність взаємних претензій. При цьому спірний будинок не був включений до складу майна, що підлягало поділу.
Зазначає, що державна реєстрація права власності на спірний будинок за ОСОБА_3 проведена на законних підставах, оскільки будинок збудований на належній йому земельній ділянці, а сама реєстрація лише підтверджує вже набуте право.
Крім того, відповідачі зазначають, що позов подано з пропуском строку позовної давності, оскільки будівництво будинку завершено у 2012 році, а позов подано лише у 2025 році.
З огляду на викладене, відповідачі просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Третя особа центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області письмових пояснень щодо позову не надала. 
Заяви, ( клопотання) учасників справи.
Разом із позовною заявою представник позивача подав заяву про забезпечення позову шляхом накладання арешту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною вчинення будь-яких реєстраційних та розпорядчих дій щодо нього.
24.11.2025 представник відповідачів подав клопотання про витребування від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетинання ОСОБА_2 державного кордону України за період з 01.01.2013 по 18.11.2025 із зазначенням дат в`їзду та виїзду.
01.12.2025 на виконання ухвали суду від 24.11.2025 Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надано витребувану судом інформацію.
17.12.2025 представником позивача подано клопотання про проведення підготовчого судового засідання у відсутності сторони позивача. 
20.04.2026 у судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про оголошення перерви у судовому засіданні з метою надання йому можливості подати та приєднати до матеріалів справи додатковий доказ.
Інші процесуальні дії у справі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.10.2025 справу передано на розгляд на судді Голяні О.В.
Ухвалою суду від 20.10.2025 накладено арешт на об`єкт нерухомості - будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 30.10.2025 відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 24.11.2025 витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетинання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , державного кордону України з 01.01.2013 по 18.11.2025.
Ухвалою суду від 17.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні 20.04.2026 без постановлення окремої ухвали, із занесенням до журналу судового засідання, суд відмовив представнику позивача у задоволенні клопотання про оголошення перерви з метою надання можливості подати та приєднати до матеріалів справи додатковий доказ. 
Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд виходив із того, що відповідно до статті 83 ЦПК України докази подаються сторонами у встановлені процесуальні строки, а докази, подані з їх порушенням, не приймаються, якщо особою не доведено поважних причин їх неподання. Оскільки представником позивача таких причин не наведено та не доведено, підстав для оголошення перерви та прийняття додаткового доказу суд не встановив.
20.04.2026 суд перейшов до стадії ухвалення рішення. На момент переходу суду до зазначеної стадії заява представника позивача з додатковим доказом – копією будівельного паспорту, подана 19.04.2026 через підсистему «Електронний суд», до суду не надійшла та канцелярією суду головуючому судді не була передана. Після переходу суду до стадії ухвалення рішення судом було отримано вказаний додатковий доказ. Разом з тим суд не бере зазначений доказ до уваги, оскільки він поданий із порушенням процесуальних строків, встановлених статтею 83 ЦПК України, а також після закінчення розгляду справи по суті, без наведення та доведення поважних причин його неподання у встановлений строк.
Пояснення сторін, їх представників в судовому засіданні
Представник позивача адвокат Петрик В.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.
Пояснив, що житловий будинок у АДРЕСА_1 був збудований позивачем та його тодішньою дружиною у період шлюбу за їхні спільні сумісні кошти. Земельна ділянка, на якій зведено будинок, належала позивачу ще з 1996 року і в подальшому була оформлена на сина, що саме по собі не породжує у нього права власності на збудований житловий будинок.
Будівництво розпочалося та було завершене у 2012 році, коли їх сину було 5 років, у зв`язку з чим він об`єктивно не міг брати участі у фінансуванні, будівництві чи оформленні прав на спірний об`єкт. Усі дії, пов`язані зі створенням об`єкта нерухомості, у тому числі організація будівництва, підключення до інженерних мереж та оформлення технічної документації, здійснювалися позивачем.
Незважаючи на це, у 2023 році право власності на спірний житловий будинок було зареєстровано за відповідачем-1, що, на думку представника позивача, є незаконним та порушує майнові права позивача як співвласника майна, набутого у шлюбі відповідно до статті 60 СК України.
Крім того, представник позивача зазначив, що позивач як батько не надавав згоди на державну реєстрацію права власності на спірний житловий будинок за неповнолітньою дитиною, що також свідчить про відсутність правових підстав для набуття відповідачем-1 права власності на цей об`єкт.
Представник відповідачів 1,2 адвокат Йосипчук О.В. проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених у відзиві.
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила, що спірний житловий будинок дійсно був збудований позивачем та нею у період перебування у шлюбі за рахунок спільних сумісних коштів подружжя, однак, за її словами, з самого початку будувався з метою подальшого оформлення права власності за їхньою дитиною.
Щодо договору про поділ спільного сумісного майна подружжя від 01.12.2022 зазначила, що його умовами підтверджено остаточність врегулювання майнових відносин сторін та відсутність у майбутньому взаємних претензій.
Стосовно положення договору про майно, яке може бути виявлене у майбутньому, пояснила, що, на її думку, такі умови стосувалися, зокрема, дрібних побутових речей (меблів, грошових коштів на банківських рахунках тощо), а не спірного житлового будинку.
Також зазначила, що будинок сторони не мали наміру ділити, оскільки вважали його таким, що належить їхньому сину, у зв`язку з чим не включили його до договору про поділ майна подружжя.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Щодо сімейних правовідносин сторін, місця їх проживання та укладення договору про поділ майна
Судом встановлено, що у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
08.07.2010 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 18.06.2013.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.08.2023 у справі № 308/8580/23 шлюб, укладений 08.07.2010 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвано.
Водночас відповідно до рішення окружного суду м. Пештяни (Словацька Республіка) від 27.10.2022 у справі № 6Р/43/2022-91, яке набрало законної сили 04.11.2022, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , укладений 08.07.2010, також розірвано.
Вказаним рішенням затверджено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та обов`язків, відповідно до якого неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , переданий під опіку матері, при цьому обидва батьки здійснюють його представництво та управління майном, а батько зобов`язаний сплачувати аліменти у розмірі 50 євро щомісячно.
Відповідно до підтверджень № 52/2025 та № 53/2025 від 10.11.2025, виданих сільською радою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з липня 2015 року постійно проживають за адресою: АДРЕСА_2 .
Судом встановлено, що 01.12.2022 між ОСОБА_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та ОСОБА_5 , який проживає за тією ж адресою, укладено нотаріально посвідчений договір про поділ спільної сумісної власності подружжя у м. П`єштяни (Словацька Республіка).
Згідно з умовами вказаного договору сторони здійснили поділ майна, зокрема нерухомості, розташованої на території Словацької Республіки, рухомого майна та боргових зобов`язань.
Відповідно до статті IV договору сторони погодили, що цей договір охоплює все їхнє майно, права та обов`язки, які належали до спільної сумісної власності подружжя, а у разі виявлення в майбутньому іншого майна, що належало до такої спільної власності, воно переходить у власність тієї сторони, у фактичному користуванні якої перебуває.
Сторони також підтвердили, що врегулювання їхніх майнових відносин є остаточним і вони не матимуть у майбутньому жодних взаємних претензій.
Разом з тим, спірний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 у зазначеному договорі прямо не визначений.
Судом також встановлено, що відповідно до інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 01.12.2025, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебував на території України епізодично, а саме у такі періоди: з 01.01.2018 по 15.07.2018; з 25.12.2018 по 03.01.2019; з 07.10.2019 по 12.10.2019; з 27.12.2019 по 05.01.2020; з 03.07.2025 по 16.07.2025.
Щодо набуття права на земельну ділянку, будівництва житлового будинку та оформлення прав на нього
Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 01.02.1996, зареєстрованим у реєстрі за № 1-355, ОСОБА_9 продала, а ОСОБА_2 придбав земельну ділянку площею 0,12 га, розташовану в АДРЕСА_3 (на час розгляду справи – АДРЕСА_1 .
Згідно з довідкою № 382/02-12 від 09.08.2010, виданою Невицькою сільською радою Ужгородського району Закарпатської області, земельна ділянка площею 0,1215 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 .
Згідно з витягом з Державного земельного кадастру, земельна ділянка кадастровий номер 2124884501:01:002:0078, площею 0,1215 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі договору від 10.09.2010 та державного акта від 14.11.2010.
Згідно з договором № 448/2009 про приєднання до електричних мереж від 17.11.2009, укладеним між Ужгородським РЕМ ВАТ «ЕК «Закарпаттяобленерго» та ОСОБА_2 , останній виступав замовником приєднання електроустановок до електричних мереж.
Відповідно до акта ВАТ «Енергопостачальна компанія «Закарпаттяобленерго» про допуск до підключення електроустановки до електричних мереж від 02.12.2009, затвердженого головним інженером Ужгородського РЕМ 10.12.2009, електроустановка за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 .
Згідно з договором про користування електричною енергією № 36-372 від 10.12.2009, споживачем електричної енергії за об`єктом, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , зазначено ОСОБА_2 .
З матеріалів справи вбачається, що проект підключення електричного трифазного вводу до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , розроблений Ужгородським районом електромереж ВАТ «ЕК «Закарпаттяобленерго» у 2009 році, передбачає підключення об`єкта, замовником якого зазначено ОСОБА_2 .
З матеріалів справи вбачається, що робочий проект газопостачання житлового будинку АДРЕСА_1 , розроблений проектною службою ПАТ «Закарпатгаз» у 2012 році (реєстр. № 1854), визначає замовником ОСОБА_2 .
Згідно з витягом з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (реєстраційний номер документа: ІУ161231019137), будівництво житлового будинку садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 , розпочато на підставі повідомлення (декларації) про початок виконання будівельних робіт. Дата початку будівництва – 01.01.2012, дата завершення будівництва – 30.12.2012. Документом, що підтверджує прийняття об`єкта в експлуатацію, є зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації.
Згідно з іншим витягом з Реєстру будівельної діяльності (реєстраційний номер документа: Т101:6177-3971-5818-4477), технічна інвентаризація зазначеного об`єкта нерухомості проведена 03.10.2023 (первинна), об`єкт визначено як житловий будинок садибного типу, а також зазначено, що технічна інвентаризація здійснена перед прийняттям в експлуатацію завершеного будівництвом об`єкта відповідно до вимог законодавства.
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 352248393 від 30.10.2023 встановлено, що на закінчений будівництвом об`єкт нерухомого майна, а саме житловий будинок садибного типу, загальною площею 129,20 кв.м, житловою площею 61,1 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 2124884501:01:002:0078, державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Оноківської сільської ради Муруговою А.С. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 69961657 від 30.10.2023) зареєстровано право власності за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Оцінка суду.
Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, за взаємною згодою. Для укладення правочинів щодо майна, які потребують нотаріального посвідчення чи державної реєстрації, необхідна письмова згода другого з подружжя (частини перша, третя статті 65 СК України).
Відповідно до частини першої статті 70 СК України та частин другої, третьої статті 372 ЦК України у разі поділу майна частки подружжя є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю або законом.
Наведені норми свідчать про існування презумпції спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте у період шлюбу. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. 
Судом встановлено, що спірний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 збудований у 2012 році, тобто в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується витягом з Реєстру будівельної діяльності, а також матеріалами технічної інвентаризації об`єкта, що у своїй сукупності беззаперечно свідчить про виникнення спірного майна саме у період дії режиму спільної сумісної власності подружжя.
З матеріалів справи вбачається і підтверджено в судовому засіданні відповідачем-2, що будівництво здійснювалося за рахунок спільних коштів сторін, при цьому позивач вчиняв активні дії щодо створення об`єкта нерухомості, зокрема виступав замовником підключення до інженерних мереж, укладав відповідні договори та забезпечував технічне підключення будинку до комунікацій.
При цьому на момент припинення шлюбу між сторонами спірний об`єкт фактично був збудований, однак право власності на нього у встановленому законом порядку оформлено не було.
В подальшому житловий будинок введено в експлуатацію та право власності на нього зареєстровано за відповідачем-1 лише 30.10.2023, тобто після розірвання шлюбу між сторонами.
Сам по собі факт державної реєстрації права власності на спірний об`єкт за іншою особою після припинення шлюбу не змінює правового режиму такого майна та не спростовує презумпцію його належності до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, оскільки державна реєстрація не є підставою набуття права власності, а лише підтверджує вже набуте право.
Доводи відповідачів про те, що спірний житловий будинок будувався для дитини, суд оцінює критично, оскільки сам по собі намір використання майна в інтересах дитини не є правовою підставою для виникнення у неї права власності. Належних доказів передачі спірного майна у власність дитини у встановленому законом порядку, зокрема шляхом укладення відповідного правочину, матеріали справи не містять.
Суд також враховує, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент державної реєстрації права власності на спірний житловий будинок у 2023 році був неповнолітнім.
Відповідно до частини другої статті 32 ЦК України правочини щодо нерухомого майна від імені неповнолітньої особи вчиняються за згодою її батьків як законних представників.
Згідно зі статтею 242 ЦК України батьки є законними представниками своїх неповнолітніх дітей та здійснюють представництво їх інтересів.
Крім того, відповідно до рішення окружного суду м. Пештяни (Словацька Республіка) від 27.10.2022 у справі № 6Р/43/2022-91, яке набрало законної сили 04.11.2022, незважаючи на визначення місця проживання дитини з матір`ю, обидва батьки зберігають право представляти інтереси дитини та здійснювати управління її майном.
Водночас матеріали справи не містять доказів надання згоди батька – позивача на оформлення права власності на спірний житловий будинок за дитиною.
За таких обставин відсутність волевиявлення обох батьків щодо набуття дитиною права власності на спірний об`єкт, а також відсутність правочину про передачу такого майна свідчать про безпідставність доводів відповідачів та відсутність правових підстав для виникнення у ОСОБА_3 права власності на спірний житловий будинок.
Посилання відповідачів на належність земельної ділянки дитині не спростовує наведених висновків, оскільки право власності на земельну ділянку та право власності на розташований на ній житловий будинок є самостійними об`єктами цивільних прав, а відповідно до принципу єдності юридичної долі земельна ділянка слідує за об`єктом нерухомості, а не навпаки.
Відповідно до статті IV договору про поділ спільної сумісної власності подружжя від 01.12.2022 сторони погодили, що цей договір охоплює все їхнє майно, права та обов`язки, які належали до спільної сумісної власності подружжя, а у разі виявлення в майбутньому іншого майна, що належало до такої спільної власності, воно переходить у власність тієї сторони, у фактичному користуванні якої перебуває.
Сторони також підтвердили, що врегулювання їхніх майнових відносин є остаточним і вони не матимуть у майбутньому жодних взаємних претензій.
Разом з тим зазначене положення договору не може бути застосоване до спірного житлового будинку, оскільки на момент укладення договору такий не був оформлений як об`єкт нерухомого майна, а правовстановлюючі документи на нього були відсутні, у зв`язку з чим сторони об`єктивно не могли включити його до предмета поділу.
Водночас спірний житловий будинок у договорі прямо не зазначений, а матеріали справи не містять доказів того, що він перебував у фактичному користуванні будь-якої із сторін на виключній основі, зокрема з огляду на те, що відповідачі з 2015 року постійно проживають за межами України, а позивач перебував на території України лише епізодично.
За таких обставин відсутні підстави для застосування до спірного об`єкта положень договору щодо переходу виявленого у майбутньому майна у власність тієї сторони, у користуванні якої воно перебуває.
Отже, положення договору про остаточність врегулювання майнових відносин сторін не свідчить про врегулювання їхніх прав щодо спірного житлового будинку та не позбавляє позивача права на звернення до суду за захистом свого права.
Відповідачами не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували презумпцію спільності майна подружжя або підтверджували набуття спірного житлового будинку за рахунок особистих коштів чи на інших правових підставах.
Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що спірний житловий будинок є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , оскільки такий був набутий за час шлюбу.
Враховуючи, що державна реєстрація права власності на вказане майно була здійснена за відповідачем-1 після розірвання шлюбу та без належних правових підстав, такі дії порушують права позивача як співвласника. Оскільки право власності позивача на частку у спільному майні не було враховано, воно підлягає захисту шляхом скасування запису про державну реєстрацію за відповідачем-1 та визнання за позивачем права власності на належну йому частку майна, причому право власності на іншу частку належить відповідачу ОСОБА_1 . За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Щодо заяви відповідачів про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність — це строк для звернення до суду за захистом свого цивільного права або інтересу.
Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.
Судом встановлено, що спірний житловий будинок був збудований у 2012 році, однак право власності на нього у встановленому законом порядку оформлено не було. 
Як вбачається з матеріалів справи, державна реєстрація права власності на спірний житловий будинок за відповідачем-1 здійснена лише 30.10.2023. 
Саме з цього моменту виник спір про право, оскільки внаслідок такої реєстрації позивач був позбавлений можливості реалізувати свої правомочності як співвласника майна. 
Доказів того, що позивач знав або повинен був знати про порушення свого права раніше, матеріали справи не містять. 
Таким чином, перебіг позовної давності у даному випадку слід обчислювати саме з моменту державної реєстрації права власності за відповідачем-1, тобто з 30.10.2023. 
З огляду на те, що позов подано 16.10.2025, встановлений законом строк позовної давності позивачем не пропущено.
Керуючись статтями 2,5,10-13,18,81,258-259,263-265,280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_2 – задовольнити.
Скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок, загальною площею 129,2 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , проведену 30.10.2023 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 69961657) за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 129,2 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Заходи забезпечення позову, які були застосовані ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.10.2025 шляхом накладання арешту на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , - скасувати.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Закарпатського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони по справі:
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса для листування: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідач:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .
Третя особа: центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, місцезнаходження: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Шевченка, 2, код ЄДРПОУ 44978952.

Суддя          О.В. ГОЛЯНА