ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 642/7673/24
Номер провадження 22-ц/818/1439/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради на рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2025 року в складі судді Петрової Н.М. по справі № 642/7673/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , зацікавлені особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про присвоєння адреси частині квартири,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , зацікавлені особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про присвоєння адреси частині квартири.
Позовна заява мотивована тим, що їй та її дочкам ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на праві приватної спільної сумісної власності належить 41/100 частини квартири АДРЕСА_1 . Право власності на даний об`єкт нерухомості набуто на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 05 лютого 2007 року та заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2010 року у справі № 2-8101/10, і зареєстровано за ними належним чином.
У свою чергу, відповідачі є власниками 51/100 частин вказаної квартири, по 1/3 частки кожний, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09 лютого 2008 року № НОМЕР_2 . 
Вказала, що фактично вона та її дочки після визнання за ними судом права власності на прибудови володіють окремою квартирою, що має окремий вхід і комунікації, у зв`язку з чим виник спір щодо присвоєння 41/100 частині квартири АДРЕСА_1 з прибудовами окремої адреси. 
Присвоєння адреси на прибудовану квартиру необхідно їй для реалізації права на вчинення правочинів зі своїм нерухомим майном без згоди відповідачів та отримання особових рахунків для сплати за користування комунальними послугами окремо від відповідачів.
Просила присвоїти 41/100 частині квартири АДРЕСА_1 , яка належить їй та третім особам, адресу: квартира АДРЕСА_2 .
Рішенням Холодногірського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 - задоволено. Присвоєно 41/100 частині квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_9 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , наступну адресу: квартира АДРЕСА_2 . Судові витрати компенсовано за рахунок позивача.
Рішення суду мотивовано тим, що існує дві ізольовані квартири, власниками яких є різні особи, яким присвоєна однакова адреса: квартира АДРЕСА_1 . Оскільки існує дублювання номерів об`єктів нерухомого майна, зміна існуючої адреси можлива лише на підставі рішення суду, тому позовні вимоги підлягають задоволенню, порушене право позивачки підлягає захисту шляхом зміни адреси об`єкту нерухомого майна.
На вказане судове рішення 12 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» Департамент містобудування та архітектури Харківської міської ради до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду – скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, стягнути з позивачки судовий збір за подання апеляційної скарги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що Департамент не був залучений як сторона у справі і не отримував належного повідомлення про розгляд судової справи, про оскаржуване рішення суду дізнався лише 13 жовтня 2025 року, коли до нього надійшло звернення ОСОБА_1 про присвоєння номеру квартири АДРЕСА_3 на його підставі. Компетенція щодо зміни, присвоєння, анулювання та впорядкування адресу об`єктів нерухомого майна належить саме до дискреційних повноважень Департаменту як виконавчого органу місцевого самоврядування. Суд не вправі перебирати на себе повноваження Департаменту і встановлювати наявність чи відсутність всіх підстав для прийняття рішення про присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна. Саме заява з вичерпним переліком додатків до Департаменту від власника (співвласників) закінченого будівництвом об`єкта про зміну адреси є обов`язковою для прийняття суб`єктом владних повноважень рішень щодо зміни/упорядкування адреси. Без попереднього врегулювання права власності та виділу частки присвоєння адреси є неможливим. Суд дійшов безпідставного висновку про дублювання номерів об`єктів нерухомого майна. Судове рішення може бути підставою зміни адреси лише у разі спору між сторонами або відмови Департаменту, але не є обов`язковою умовою для корегування адреси. Зміна адреси 41/100 частин квартири АДРЕСА_1 без попереднього виділу цієї частини є неможливою, адже адреса присвоюється лише самостійним об`єктам нерухомого майна. Право власності відповідачів на 51/100 частин спірної квартири не зареєстровано, що унеможливлює визнання 51/100 частини квартири самостійним об`єктом нерухомого майна. Сума часток сторін (41/100 + 51/100 = 92/100) не складає цілу частину квартири (100/100). Рішення суду про зміну адреси без належного підтвердження дублювання, без врахування дискреційних повноважень Департаменту та проведення виділу є передчасним і необґрунтованим. Безпідставне втручання суду в дискреційні повноваження Департаменту підриває його здатність ефективно управляти адресною системою, що є частиною інфраструктури міста, забезпечуючи унікальність адрес та уникнення дублювання, що впливає на безпеку, поштові послуги та комунальне обслуговування. Крім того, ЦПК України не передбачає категорії «зацікавлені особи» як окремий процесуальний статус у позовному провадженні.
Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не зявилися.
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 05 березня 2026 року надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:
Департамент містобудування та архітектури Харківської міської ради та його представник ОСОБА_10 отримали в електронних кабінетах 03 грудня 2025 року (а.с. 220, 220 а).
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради слід задовольнити, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності належить 41/100 частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 401064934 від 27 жовтня 2024 року (а.с. 30, 42, 75-76, 82-83).
Право власності на даний об`єкт нерухомості набуто ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 05 лютого 2007 року (а.с. 39 зворот – 40, 69-70).
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2010 року у справі № 2-8101/10 визнано за ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 право власності на прибудовані до квартири АДРЕСА_1 приміщення: житлову кімнату площею 8,5 кв м, кухню, площею 12,7 кв м, коридор, площею 9,5 кв м, тамбур, площею 1 кв м, вбиральню, площею 0,9 кв м, душову, площею 0,6 кв м, передпокій, площею 3,5 кв м (а.с.40 зворот – 41, 72-74). 
Відповідно технічного паспорту квартири АДРЕСА_1 та плану квартири, остання є ізольованою квартирою, має окремий вхід і комунікації (а.с.5-9, 77-81).
Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 09 лютого 2008 року № НОМЕР_2 та копії технічного паспорту ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_14 є власниками 59/100 частин комунальної квартири АДРЕСА_1 , по 1/3 частки кожний (а.с. 3 зворот, 88-92).
Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно зі статтею 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Разом з тим, одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. 
Європейський суд з прав людини зазначив, що правова визначеність передбачає повагу до принципу res judicata, тобто принципу остаточності судових рішень (рішення у справі «Рябих проти Росії» від 24 липня 2003 року, заява № 52854/99).
Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає у тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України»).
Жодна зі сторін не має права вимагати відкриття провадження з метою повторного розгляду справи та постановлення у ній нового рішення. Існування різних поглядів на одне питання не є підставою для перегляду, про що неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини (рішення у справі «Нелюбін проти Росії», від 2 листопада 2006 року, заява № 14502/04).
Водночас, у статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зазначено, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.
На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
При цьому судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.
Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про її права та обов`язки. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.
Виключно у разі встановлення, що рішенням суду першої інстанції вирішено питання про права та інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційний суд наділений повноваженнями здійснювати перегляд по суті рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку. Натомість у разі, якщо апеляційний суд встановить, що рішенням суду першої інстанції не вирішено питання про права та інтереси особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, апеляційне провадження підлягає закриттю.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 03 березня 2021 року у справі № 333/537/13 (провадження № 61-17767св19), від 28 липня 2021 року у справі № 649/582/18 (провадження № 61-6476св20).
Судовий захист прав місцевого самоврядування є одним із основних принципів місцевого самоврядування (стаття 4 Закону України «Про місцеве самоврядування»).
Відповідно до підпункту 10 пункту «б» статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих законом повноважень виконавчого органу сільської, селищної, міської ради в галузі житлово-комунального господарства віднесено облік відповідно до закону об`єктів нерухомого майна незалежно від форми власності та подання необхідних відомостей до бази даних національного фонду будівель відповідно до Закону України "Про енергетичну ефективність будівель".
Відповідно до статті 37 Закону України «Про місцеве самоврядування», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, щодо прийняття рішень про присвоєння, зміну, коригування, анулювання адрес об`єктів нерухомого майна у випадках та порядку, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Процедура присвоєння адрес об`єктам нерухомості регулюється Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядком присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2021 року № 690, та Порядком присвоєння адрес об`єктам нерухомості, розташованим на території міста Харкова, затвердженим рішенням 8 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 06 липня 2011 року № 325/11.
Відповідно до частин 1 та 3 статті 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» адресою об`єкта нерухомого майна є унікальна структурована сукупність реквізитів, що використовуються для ідентифікації об`єкта та визначення місця його розташування на місцевості. Адреса присвоюється об`єктам будівництва, будинкам, будівлям, спорудам, квартирам, гаражним боксам, машиномісцям, іншим житловим та нежитловим приміщенням, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.
Частиною 5 статті 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що адреса (крім реквізиту, визначеного пунктом 10 частини четвертої цієї статті) присвоюється, змінюється, коригується, анулюється: виконавчим органом сільської, селищної, міської ради - у разі, якщо об`єкт знаходиться у межах території, на яку поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради; місцевою державною адміністрацією - у разі, якщо об`єкт знаходиться у межах території, на яку не поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради, а також у разі неприйняття органом з присвоєння адреси рішення про присвоєння, зміну, коригування, анулювання адреси у строк, визначений цією статтею. У містах з районним поділом за рішенням міських рад повноваження щодо присвоєння, зміни, коригування, анулювання адрес можуть делегуватися виконавчим органам районних в місті рад.
За змістом статей 26-3, 26-4 та 26-5 Закону законодавцем визначено перелік документів для зміни адреси об`єкта нерухомого майна у випадку поділу об`єкта нерухомого майна, виділу частки об`єкту нерухомого майна та присвоєння/коригування адреси новозбудованому об`єкту.
Відповідно до частини 11 статті 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» підставами для зміни адреси щодо закінченого будівництвом об`єкта є: 1) зміни в адміністративно-територіальному устрої (у тому числі зміна назви області, району, населеного пункту); 2) зміна назви вулиці, її об`єднання та поділ; 3) зміна назви гідрографічного, соціально-економічного, природно-заповідного або іншого подібного об`єкта; 4) об`єднання, поділ закінчених будівництвом об`єктів, виділення частки із закінченого будівництвом об`єкта (з урахуванням вимог пункту 2 частини третьої цієї статті); 5) упорядкування нумерації об`єктів нерухомого майна у визначених цим Законом випадках та в інших випадках, встановлених Кабінетом Міністрів України в Порядку присвоєння адрес.
Згідно пунктів 49, 50 Порядку присвоєння адрес у разі поділу пронумерованих квартир або приміщень з виділенням їх частин як окремих об`єктів права власності застосовується додавання номера частини до номера квартири або приміщення через дефіс (наприклад, квартира 17-1, приміщення 3-2).
Упорядкування нумерації об`єктів нерухомого майна здійснюється: у випадку виявлення невідповідності адреси фактичному розташуванню об`єкта; у випадку виявлення дублювання адрес існуючих об`єктів; у випадку подвоєння адрес внаслідок об`єднання населених пунктів; у випадках, визначених пунктами 9 та 41 цього Порядку; у випадках, встановлених законодавством та цим Порядком.
Отже, підставою для зміни адреси щодо закінченого будівництвом об`єкта є, зокрема, поділ такого об`єкта.
Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Системний аналіз наведених вище законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що вирішення питання про присвоєння об`єкту нерухомого майна поштової адреси належить до повноважень виконавчого органу сільської, селищної, міської ради. 
Аналогічний за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 441/1625/15-а, від 13 серпня 2020 року у справі № 344/9283/16-а, від 30 червня 2021 року у справі № 646/3820/18.
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що фактично вона та її дочки володіють окремою квартирою, що має окремий вхід і комунікації, у зв`язку з чим виник спір щодо присвоєння окремої адреси належній їй 41/100 частині квартири АДРЕСА_1 з прибудовами. 
Разом з тим, вирішення питання про присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси належить до повноважень Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради, який до участі у справі не залучений. 
Документом, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, є рішення виконавчого органу Харківської міської ради, проте доказів звернення до такого органу з відповідною заявою з додатками позивачка не надала. Посилання ОСОБА_1 у позовній заяві на неможливість вирішення питання у позасудовому порядку у зв`язку з тим, що право власності на частку квартири належить їй та її дочкам на підставі свідоцтва про право власності та рішення суду, є необґрунтованим, оскільки це не є перешкодою у зверненні до відповідного компетентного органу.
Суд не може підміняти собою орган місцевого самоврядування та приймати замість нього рішення, що належать до компетенції такого суб`єкта повноважень, оскільки такі дії виходять за межі повноважень суду, визначених положеннями Конституції України та ЦПК України, а відтак позов у даній справі не може вважатись належним та ефективним способом захисту.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що існує факт дублювання адреси квартир позивачки, відповідачів та третіх осіб, тому вирішення вказаного питання належить до компетенції суду. Проте, у даному разі адреса квартири не дублюється, вона є цілісним об`єктом нерухомого майна, а позивачка фактично має на меті виділ її частки у натурі. Зміна адреси 41/100 частин квартири АДРЕСА_1 без попереднього виділу цієї частини є неможливою, адже адреса присвоюється лише самостійним об`єктам нерухомого майна. Однак доказів вирішення між учасниками справи питання щодо виділу частки майна у натурі ОСОБА_1 не надано.
Крім того, судом не вирішено питання щодо складу учасників справи, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залучені до участі у справі як зацікавлені особи, тоді як такий їх процесуальний статус у позовному провадженні ЦПК України не передбачений. 
Відповідно до статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог апеляційної скарги Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради, що не залучений до участі у справі, тоді як оскаржуваним рішенням суду вирішено питання, яке віднесено законом до його компетенції, та наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Оскільки апеляційну скаргу Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради задоволено, з ОСОБА_1 на його користь підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1453,44 грн (а.с. 182).
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради задовольнити.
Рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , зацікавлені особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про присвоєння адреси частині квартири залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ) на користь Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради (код ЄДРПОУ 06716538, м. Харків, вул. Квітки-Основ`яненка, 7) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1453 (одна тисяча чотириста п`ятдесят три) грн 44 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 09 березня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді О.В. Маміна 

Н.П. Пилипчук