ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1958/26 Справа № 194/1308/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Корягін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.  
суддів – Петешенкової М.Ю., Свистунової О.В.
при секретарі – Пікос А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2025 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А : 

У липні 2024 році ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» в особі представника Памірського М.А. звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов мотивовано тим, що 05 січня 2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 458200-КС-001 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». 
Відповідно до умов кредитного договору відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 50000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , яку позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, зі сплатою відсотків в розмірі 1.16045 % за кожен день користування кредитом. 15 лютого 2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 до Договору № 458200-КС-001, якою було подовжено строк надання кредиту до 40 тижнів, з терміном дії договору до 11 жовтня 2023 року. Боржник свої зобов`язання належним чином не виконував, а лише частково сплатив грошові кошти на загальну суму 13150,00 грн, у зв`язку з чим станом на 28 червня 2024 року утворилась заборгованість за договором № 458200-КС-001 від 05 січня 2023 року в загальній сумі 204725,74 грн, з яких: сума прострочених платежів за тілом кредиту - 49399,77 грн, сума прострочених платежів за процентами - 152252,52 грн, сума прострочених платежів за комісією - 3073,45 грн. При цьому позивач звертає увагу на те, що відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору та правомірності вимог позивача, здійснивши часткову оплату з метою виконання умов договору. У зв`язку з викладеним, позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. 
Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2025 року позов задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованість за Договором №458200-КС-001 про надання кредиту від 05 січня 2023 року станом на 12 липня 2024 року в загальній сумі 204725,74 грн, з яких: сума прострочених платежів по тілу кредиту – 49399,77 грн, сума прострочених платежів по процентах – 152252,52 грн, сума прострочених платежів за комісією 3073,45 грн.
Задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги товариства, суду першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не доведений факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача Покрищук А.В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив її залишити без задоволення через те, що обставини, якими апелянт обґрунтовував свої апеляційні вимоги, не підтверджені в результаті розгляду цього спору, а безпідставні доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду.
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про отримання документів в Електронному суді.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що 05 січня 2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 458200-КС-001 в електронній формі шляхом обмінну електронними повідомленнями, який підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (UA-1547).
Згідно з умовами договору відповідач отримав кредит у розмірі 50000,00 грн на строк 16 тижнів з 05 січня 2023 року по 27 квітня 2023 року зі стандартною фіксованою процентною ставкою 2,00000000% в день, зниженою процентною ставкою 1,16045000% в день, орієнтовною річною процентною ставкою 12160,20 %, комісією за надання кредиту в сумі 7500,00 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту 105040,00 грн.
Відповідно до п. 7.4.4 договору позичальник ознайомлений з договором та Правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об?єм зобов?язань, вважає їх справедливими та погоджується неухильно дотримуватись їх та, відповідно, уклав Договір з вільним волевиявленням. Позичальник до моменту укладення цього Договору отримав всю необхідну інформацію про кредитного посередника кредитодавця відповідно до ст. 6 Закону України «Про споживче кредитування».
Пунктом 7.9 договору передбачено проходження відеоверифікації позичальника: шляхом отримання даних через Систему BankID НБУ.
15 лютого 2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання кредиту № 458200-КС-001 від 05 січня 2023 року шляхом обміну електронними повідомленнями, яка підписана електронним підписом одноразовим ідентифікатором (UA-3785).
Вказаною додатковою угодою № 1 було внесено зміни до договору № 458200-КС-001 від 05 січня 2023 року, зокрема, встановлено строк надання кредиту - 40 тижнів, термін дії до 11 жовтня 2023 року з датою повернення кредиту – 11 жовтня 2023 року. Встановлено, що з 15лютого 2023 року до 12 квітня 2023 року (включно) діє пільгова ставка 0,8703375% в день, якщо позичальник протягом вказаного періоду здійснює платежі за графіком платежів вчасно або з максимальною затримкою до трьох днів. У разі, якщо строк прострочення чергового платежу у вищевказаний період становитиме більше трьох днів, то з четвертого дня прострочення платежу і до 12 квітня 2023 року (включно) процентна ставка становитиме 1,16045% в день; з 13 квітня 2023 року - 1,16045% в день. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку (п. 2.4 договору).
Крім того, 05 січня 2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 в електронному вигляді був підписаний паспорт споживчого кредиту з основними умовами кредитування, одноразовим ідентифікатором (UA-5332).
Також судом встановлено, що відповідач перед укладенням договору був ознайомлений з пропозицією (офертою) укласти договір від 05 січня 2023 року № 458200-КС-001 про надання кредиту; прийняттям (акцептом) пропозиції (оферти) щодо укладення договору від 05 січня 2023 року № 458200-КС-001 про надання кредиту; паспортом споживчого кредиту; пропозицією укласти додаткову угоду № 1 (оферта) до договору № 458200-КС-001; прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення додаткової угоди № 1 до Договору № 458200-КС-001.
Як вбачається з анкети клієнта, ОСОБА_1 надав персональну інформацію щодо себе та зазначив номер банківської картки для перерахунку коштів, а саме № НОМЕР_1 .
Відповідно до довідки ТОВ «ФК «Елаєнс» від 11 липня 2024 року успішно проведено платіж 544766753 в системі FONDY: 05 січня 2023 року ОСОБА_1 перераховано 25000,00 грн на картку № НОМЕР_1 за кредитним договором № 115190-КС-001 від 05 січня 2023 року, банк картки отримувача «FIRST UKRAINIAN INTERNATIONAL BANK».
Згідно з довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» від 11 липня 2024 року успішно проведено платіж 544766877 в системі FONDY: 05 січня 2023 року ОСОБА_1 перераховано 25000,00 грн. на картку № НОМЕР_1 за кредитним договором № 115190-КС-001 від 05 січня 2023 року, банк картки отримувача «FIRST UKRAINIAN INTERNATIONAL BANK».
Відповідно до розрахунку заборгованості та довідки про стан заборгованості за договором № 458200-КС-001 від 05 січня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 станом на 12 липня 2024 року складає 204725,74 грн, з яких: сума прострочених платежів по тілу кредиту – 49399,77 грн, сума прострочених платежів по процентах – 152252,52 грн, сума прострочених платежів за комісією – 3073,45 грн. Відповідачем ОСОБА_1 за кредитним договором № 115190-КС-001 від 05 січня 2023 року сплачено всього 13150,00 грн, остання сплата відбулася 18 січня 2023 року в сумі 4150,00 грн.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт виникнення фінансово-кредитних правовідносин між сторонами та факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором на підставі аналізу та оцінки поданих позивачем належних та допустимих доказів, а тому позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають до задоволення.
Водночас повністю задовольняючи позов, судом першої інстанції стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 458200-КС-001 від 05 січня 2023 року, яка включає в себе наступні складові: суму прострочених платежів по тілу кредиту, суму прострочених платежі по процентах та суму прострочених платежів за комісією.
Колегія суддів не може погодитись в повному обсязі з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Так, висновок суду першої інстанції в частині стягнення повної суми заборгованості не відповідає в повній мірі фактичним обставинам справи та є помилковим, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
У справі встановлено, що для підписання кредитного договору ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог ч. ч. 6, 8 ст. ст. 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.
Отже, договір про надання кредиту підписано ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину.
Зміст договору становлять його умови. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Задовольняючи позов ТОВ «Бізнес Позика», суд першої інстанції дійшов висновку про надання позивачем належних та допустимих доказів укладення з відповідачем кредитного договору, враховуючи вищезазначені обставини справи та вимоги закону.
Разом з тим, задовольняючи вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми прострочених платежів за комісією, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для її стягнення та відповідність цих положень кредитного договору загальним засадам цивільного законодавства про договір щодо справедливості, добросовісності, розумності його умов.
Щодо вимоги про сплату комісії колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до частин першої-третьої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).
Особливості регулювання правовідносин за договорами споживчого кредиту передбачені також Законом України «Про захист прав споживачів».
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.
На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, – щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
На підставі частини шостої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом.
Кредитодавцю та новому кредитору забороняється вимагати сплати будь-яких платежів, не зазначених у договорі про споживчий кредит та/або не врахованих у розрахунку денної процентної ставки, що зазначена в договорі про споживчий кредит.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту – це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року у справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року у справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року у справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).
Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зауважено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 2.5 договору комісія за надання кредиту становить 7500,00 грн. Розмір комісії, встановлений цим пунктом договору, залишається незмінним протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір комісії не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку.
Отже, пункт 2.5 укладеного між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 договору про надання кредиту №482559-КС-001 від 08 грудня 2023 року не містить зазначення переліку банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з наданням кредиту.
Оскільки надання кредиту – це обов`язок кредитодавця за кредитним договором, то така дія як надання кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь кредитодавця як комісія.
Однак, позивачем не надано доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору про надання кредиту №482559-КС-001 від 08 грудня 2023 року.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За таких обставин положення договору про надання кредиту №482559-КС-001 від 08 грудня 2023 року про сплату позичальником на користь Товариства комісії за надання кредиту є нікчемними, а позовна вимога про стягнення комісії необґрунтованою.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції та вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.
Доводи щодо відсутності можливості ознайомитися з матеріалами справи та тривале очікування відповідачем документів, приведені в апеляційній скарзі, не беруться судом апеляційної інстанції до уваги з огляду на їх безпідставність та недостовірність. Доказів, які б спростовували факт укладення кредитного договору, факт відсутності заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем суду надано не було.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Беручи до уваги викладене вище, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованості за договором про надання кредиту №458200-КС-001 від 05 січня 2023 року в загальній сумі 201 652,29 грн, з яких: сума прострочених платежів по тілу кредиту – 49 399,77 грн, сума прострочених платежів за процентами – 152 252,52 грн.
За вищевикладених обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми 3073,45 грн прострочених платежів за комісією. 
Зважаючи на наведене, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим безпідставно задовольнив вимогу про стягнення суми заборгованості за комісією, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.
Щодо судових витрат.
Відповідно до пп. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з положенннями ч. ч. 1 та 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У відповідності до вимог ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Беручи до уваги висновок апеляційного суду, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Бізнес позика» підлягають стягненню судові витрати, що складаються з судового збору за подачу позову пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2 407,58 грн (201 652,29 грн / 204 725,74 грн = 0,98 х 2456,71 грн = 2 407,58 грн).
На підставі ч. 10 ст. 141 ЦПК України, в порядку розподілу судових витрат, слід стягнути з позивача ТОВ «Бізнес позика» на користь відповідача ОСОБА_1 судові витрати, що складаються з судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 2531,11 грн (3685,10 грн - 2 407,58 грн = 1 277,52 грн).
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – задовольнити частково.
Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за договором про надання кредиту №458200-КС-001 від 05 січня 2023 року в загальній сумі 201652,29 грн, з яких: сума прострочених платежів по тілу кредиту – 49399,77 грн, сума прострочених платежів за процентами – 152252,52 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» судові витрати, що складаються з судового збору за подання позовної заяви, в сумі 2407,58 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються з судового збору за подання апеляційної скарги, в сумі 1277,52 грн.
В решті позовних вимог відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 31 березня 2026 року.
Повний текст судового рішення складено 09 квітня 2026 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді М.Ю. Петешенкова 

О.В. Свистунова