ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 березня 2026 року м. Чернігів Справа № 620/1309/26
Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Виноградової Д.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, 
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач), у якому просить:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і початкового складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії військового стану» ОСОБА_1 за періоди з 14.10.2024 по 30.10.2024, з 06.10.2025 по 24.10.2025 з розрахунку 30 000 гривень на місяць;
зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких військовослужбовцям, особам рядового та початкового складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 30 000 гривень пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань за періоди з 14.10.2024 по 30.10.2024 року, з 06.10.2025 по 24.10.2025 року;
визнати протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2025 рік, передбаченої Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовців ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженого наказом МОУ від 07 червня 2018 року № 260;
зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2025 рік, передбаченої Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовців ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженого наказом МОУ від 07 червня 2018 року № 260.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно не виплачувалась позивачу додаткова винагорода у розмірі 30 000,00 гривень у період 14.10.2024 по 30.10.2024, з 06.10.2025 по 24.10.2025 та грошова допомога для оздоровлення за 2025 рік, що стало підставою для звернення до суду з позовом у цій справі.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому не погоджується із заявленим позовом та просить відмовити у його задоволенні. Відповідач зазначив, що в якості доказу виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань, за які передбачена виплата додаткової грошової винагороди, ОСОБА_1 надав бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 04.10.2025 року №1510/14/11944дск. Спростовуючи надані докази, відповідач зазначив, що, позивач повинен був прибути до смуги оборони військової частини НОМЕР_1 , про що і йдеться у даному розпорядженні – не є підставою для виплати додаткової грошової винагородив розмірі 30000 або 100000 грн. Більш того, командування військової частини діяло в межах вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», згідно пункту першого якої на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), перелік таких заходів зазначався вище, - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Крім того, у жовтні 2024 року позивача було позбавлено додаткової грошової винагороди на підставі абз. 4 п. 15 розділу XXXIV Порядку №260, де сказано, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які: відмовились виконувати бойові накази (розпорядження),- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника), у зв`язку з відмовою (непокорою) виконати наказ Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.11.2024 року №199.
Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Витребувано у відповідача інформацію чи видавались бойові розпорядження на виконання позивачем бойових завдань за період з 14.10.2024 по 30.10.2024 року, з 06.10.2025 по 24.10.2025; інформацію чи складалися рапорти про участь у виконанні бойових (спеціальних) завдань стосовно позивача за час проходження ним служби за період з 14.10.2024 по 30.10.2024, з 06.10.2025 по 24.10.2025, інформацію (витяги з наказів, довідки, рапорти тощо) про обставини виконання позивачем службових завдань у відповідних нарядах за період з 14.10.2024 по 30.10.2024, з 06.10.2025 по 24.10.2025 (пошук, виявлення і знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, безпосередній контакт з диверсійно-розвідувальними групами, формуваннями, особами, обстріли тощо); докази на підтвердження віднесення чи не віднесення територій, де позивач проходив службу в період з 14.10.2024 по 30.10.2024, з 06.10.2025 по 24.10.2025 до зон бойових дій (витяги з наказів та розпоряджень Головнокомандувача ЗСУ тощо); довідку про розмір грошового забезпечення за спірний період включно з відображенням усіх складових грошового забезпечення помісячно, зокрема нарахування додаткової винагороди, визначеної постановою КМУ № 168 з зазначенням періодів та підстав виплати або не виплати; інформацію щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги для оздоровлення за 2025 рік.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
ОСОБА_1 у спірний період проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що не заперечується сторонами.
Відповідно до копії наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.11.2025 № 102, позивача з 03.11.2025 виключено із списків особового складу НОМЕР_2 батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення (а.с.12-13). 
Зі змісту наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.11.2025 № 102 вбачається, що позивач грошову допомогу для оздоровлення за 2025 рік, передбачену Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (зі змінами), отримав (а.с.12).
У період з 14.10.2024 по 30.10.2024, з 06.10.2025 по 24.10.2025 позивачу не виплачувалась додаткова винагорода у розмірі 30 000,00 гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з позовом у цій справі.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі також Закон № 2011-ХІІ).
Відповідно до частини першої статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частинами 2, 3 статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відповідно до абзацу 1 частини 4 статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Підпунктом "а" частини першої статті 9-2 Закону № 2011-XII визначено, що під час дії воєнного стану військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023 строк дії режиму воєнного стану продовжувався, який триває й на теперішній час.
28.02.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).
Положеннями абзацу третього пункту 1-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 установлено, на період воєнного стану військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.
Згідно пункту 1-2 Постанови №168 виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
За приписами пункту 2-1 Постанови №168 міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають:
порядок, умови і розміри виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови;
особливості виплати додаткової винагороди та винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) особам, зазначеним у пункті 1-1 цієї постанови, та додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1-2 цієї постанови, у тому числі в частині встановлення переліку бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, для здійснення такої виплати, з урахуванням завдань, покладених на Збройні Сили, Службу безпеки, Службу зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міністерства оборони, Національну гвардію, Державну прикордонну службу, Управління державної охорони, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, Державну спеціальну службу транспорту;
порядок і умови виплати одноразової грошової допомоги та одноразової винагороди.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджено наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).
Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану визначено розділом XXXIV Порядку №260.
Згідно з пунктом 2 цього розділу на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" виплачується в таких розмірах, зокрема 30000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань), в тому числі з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави.
За змістом пункту 4 розділу XXXIV Порядку №260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Відповідно до пунктів 9 та 10 розділу XXXIV Порядку №260 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Суд також звертає увагу, що додаткова винагорода 30 000,00 грн, запроваджена Постановою № 168 на період дії воєнного стану, носила постійний характер і щомісячно виплачувалася у складі грошового забезпечення усім військовослужбовцям Збройних Сил України, незалежно від їхньої участі у бойових діях та заходах. Тим же військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях та заходах, розмір цієї додаткової винагороди збільшувався до 100 000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу їхньої участі у таких діях та заходах.
У зв`язку зі змінами у нормативному регулюванні питання виплати додаткової винагороди з 01.06.2023 не має регулярного (постійного) характеру, а умовою її виплати конкретному військовослужбовцю є виконання ним бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями). Отож, така допомога виплачується військовослужбовцям по факту виконання ними відповідних бойових (спеціальних) завдань в умовах, які передбачені в пункті 2 розділу XXXIV та в пункті 1 розділу XXXVII Порядку №260. Розмір такої винагороди не є сталим, а для кожного військовослужбовця щомісячно визначається пропорційно часу участі у бойових діях та виконання ним відповідних бойових (спеціальних) завдань протягом місяця, виходячи із базового розміру 100000 грн, 50000 грн, 30000 грн в місяць, або 70000 грн за кожні 30 днів виконання бойових (спеціальних) завдань. Військовослужбовці, які протягом місяця не залучалися до участі у бойових діях та виконання бойових (спеціальних) завдань, таку винагороду не отримують.
Тому починаючи з червня 2023 року, додаткова винагорода 30000,00 грн та 100000,00 грн нараховувалася у розмірах, обчислених пропорційно дням його безпосередньої участі у бойових діях та заходах та у виконанні бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями).
Відповідно до копії наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 01.11.2024 № 199 «Про підсумки стану військової дисципліни у військовій частині НОМЕР_1 за жовтень 2024 року» наявного у матеріалах справи вбачається, що зокрема п. 9.3 передбачено не виплачувати додаткову винагороду у зв`язку з відмовою (непокорою) виконувати наказ Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України солдату ОСОБА_1 , номеру обслуги 4 зенітного кулеметного відділення 1 зенітного кулеметного взводу зенітної батареї військової частини НОМЕР_1 .
Так, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої зазначеною постановою, Міністр оборони України видав Окреме доручення від 23.06.2022 року №912/з/29, підпунктом 9.7 пункту 9 якого установлено до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 та 30000 не включати військовослужбовців, які: відмовилися виконувати бойові накази (розпорядження) - за місяць, у якому здійснено таке правопорушення, оголошене наказом командира (начальника).
Тобто, позбавлення військовослужбовців премій, додаткових винагород залежить від скоєння ним дисциплінарних правопорушень та/або накладення дисциплінарних стягнень.
Згідно висновків Верховного Суду у постанові від 06.06.2024 року у справі №400/1217/23 щодо питання застосовності Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 в контексті визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, військовослужбовцям Збройних Сил України та дійшов такого висновку.
Зокрема, у зазначеній постанові Верховний Суд указав, що під час прийняття такого рішення Міністр оборони України як очільник відповідного міністерства, реалізував делеговані йому повноваження щодо визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям відповідного військового формування Збройних Сил України, та з метою забезпечення реалізації пункту 1 Постанови № 168, шляхом прийняття в межах свої повноважень відповідних окремих рішень, визначив на період дії воєнного стану порядок та умови виплати додаткової винагороди, а також документи для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях та заходах.
Верховний Суд у справі № 400/1217/23 констатував, що окремі рішення Міністром оборони України, прийняті для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів (як умови для виплати додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови №168, у розмірі до 100000 грн.), мають належне юридичне підґрунтя.
При цьому, пунктом 9.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 01.11.2024 № 199 «Про підсумки стану військової дисципліни у військовій частині НОМЕР_1 за жовтень 2024 року» встановлено не виплачувати позивачу додаткову винагороду передбачену постановою КМУ від 28 лютого 2022 року №168 за жовтень 2024 року.
Вказаний наказ є чинним та не оскаржувався позивачем, докази іншого до суду надано не було.
Судом також досліджено надане позивачем до матеріалів справи бойове розпорядження з виконання завдань (а.с.15), які ставилися в тому числі і перед військовою частиною, в якій перебував позивач. Однак наказів командирів (начальників) військових частин про виплату додаткової винагороди, які видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів, суду надано не було.
Суд зазначає, що не достатньо лише факту бойових розпоряджень на виконання бойового (спеціального) завдання, необхідний взаємозв`язок між виконаними бойовими завданнями позивачем на підставі бойових розпоряджень, з подальшим фіксуванням в Журналі бойових дій та як наслідок подання рапорту командиром підрозділу про виплату додаткової винагороди. Тільки в такому взаємозв`язку позивач набуде права на отримання збільшеної додаткової винагороди, передбаченою Постановою № 168.
Тобто відсутність бойових наказів (бойових розпоряджень) командира військової частини на виконання бойового (спеціального) завдання з визначенням кола осіб, виключає можливість нарахування та виплата додаткової винагороди за Постановою № 168.
Доказів безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів у інших періодах, ніж зазначив відповідач, позивач не надав, його доводи про порушення відповідачем приписів постанови Кабінету Міністрів України № 168 під час нарахування грошового забезпечення, суд вважає необґрунтованими.
Отже, наявність тих доказів, які надав позивач, за відсутності інших документів, передбачених Постановою №168 та Порядком №260, не можуть бути підставою для нарахування та виплати позивачу додаткової грошової винагороди, встановленої Постановою № 168.
Відтак, з огляду на вказані обставини справи, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав вважати, що відповідачем було порушено права позивача у частині виплати додаткової грошової винагороди.
Щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги для оздоровлення за 2025 рік, передбаченої Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовців ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженого наказом МОУ від 07 червня 2018 року № 2603, суд зазначає про таке.
Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, установлено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать, зокрема, допомоги.
Відповідно до пунктів 7, 8 розділу І Порядку №260 військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулим; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Розділом XXIII Порядку №260 регламентований порядок виплати грошової допомоги для оздоровлення. Зокрема, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги. Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється па підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату. Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Отже, грошова допомога для оздоровлення належить до одноразових додаткових видів грошового забезпечення та надається військовослужбовцю, який набув право на отримання щорічної основної відпустки, на підставі наказу командира військової частини. У разі звільнення військовослужбовця з військової служби, який мав право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримав її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату, що і є підставою для нарахування грошової допомоги фінансовим органом військової частини.
Відповідно до пункту 8 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення виплачується: одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
За змістом наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.11.2025 №102 позивачу призначена виплата грошової допомоги на оздоровлення за 2025 рік (а.с.12-13).
Однак, матеріали справи не містять доказів, нарахування та виплати грошової допомоги для оздоровлення за 2025 рік відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.11.2025 №102
Доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для нарахування та виплати такої грошової допомоги через відсутність рапорту від позивача, суд вважає помилковими, такими, що суперечать положенням пункту 2 розділу ХХІІІ Порядку № 260, які не містять такої умови для нарахування та виплати грошової допомоги для оздоровлення при звільненні військовослужбовця зі служби як подання рапорту.
Наведені правові висновки узгоджуються із правовими висновками, викладеними у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 29.09.2025 у справі № 280/10795/23.
Відтак, вимоги щодо нарахування та виплати грошової допомоги для оздоровлення за 2025 рік підлягають задоволенню.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 90 Кодексу адміністративного судочинства України). 
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.
Відповідно до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову, доказів понесення ним інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.
Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2025 рік, передбаченої Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2025 рік, передбаченої Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 . АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 . 
Повний текст рішення виготовлено 24 березня 2026 року.

Суддя Дар`я ВИНОГРАДОВА