Справа № 357/6241/26
1-кп/357/803/26 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.04.2026 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши в залі судових засідань № 8 Білоцерківського міськрайонного суду в порядку спрощеного провадження обвинувальний акт з доданими до нього матеріалами у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026116030000118 від 03.04.2026, за обвинуваченням
ОСОБА_2 , який народився  ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Біла Церква Київської обл., громадянина України, із середньою освітою, непрацевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
у скоєнні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.309 Кримінального кодексу України, -
У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про наркотичні засоби психотропні речовини і прекурсори» (далі по тексту – Закон), якою передбачено, що обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиці «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770 (далі по тексту – Перелік), в тому числі і «РVР», включеного до Списку №2 «Особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено», допускається лише у цілях, передбачених статтями 19, 20 та 23 цього Закону, а, саме: використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у експертній і оперативно-розшуковій діяльності (ст. 19 Закону); діяльність з використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у наукових та навчальних цілях, яка дозволяється лише юридичним особам за наявності відповідної ліцензії (ст. 20 Закону); використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у ветеринарній медицині (ст. 23 Закону).
Однак, в порушення вищевказаних вимог чинного законодавства, ОСОБА_2 , 03 квітня 2026 року, близько 12 години 20 хвилин, перебуваючи по вулиці Архипа Люльки в місті Біла Церква Київської області на земельній ділянці незаконно придбав-знайшов пакет з прозорого безбарвного полімерного матеріалу з пазовою застібкою із вмістом кристалоподібної речовини блакитного кольору, ззовні схожої на психотропну речовину «PVP», яку залишила невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження. Відкривши вказаний пакет зі знайденою речовиною, ОСОБА_2 пересвідчився за зовнішніми ознаками, що дана речовина є психотропною, а саме «РVР», після чого поклав його до своєї правої кишені штанів та почав незаконно зберігати при собі для власного вживання без мети збуту.
Цього ж дня, в період часу з 13 години 10 хвилини по 13 годину 15 хвилину ОСОБА_2 , перебуваючи поблизу будинку №53, що по вулиці Архипа Люльки в місті Біла Церква Київської області, у ході проведення огляду місця події добровільно надав працівникам поліції пакет з прозорого безбарвного полімерного матеріалу з пазовою застібкою із вмістом кристалоподібної речовини блакитного кольору, яка містить особливу небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено — «РVР», масою 0,324 г, яку ОСОБА_2 , посягаючи на встановлений законом порядок обігу психотропних речовин охорону здоров`я населення, всупереч положенням Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» незаконно придбав та зберігав при собі для власного вживання без мети збуту.
Своїми діями ОСОБА_2 скоїв кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.309 КК України, без кваліфікуючих ознак, а саме незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту.
Формулювання статті (частин статті) КК України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Кримінальний кодекс України, частина 1 стаття 309: незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту. 
Процесуальні підстави ухвалення судом рішення за наслідками розгляду кримінального провадження у спрощеному порядку.
Частиною 2 ст.12 КК України встановлено, що кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Отже, враховуючи, що санкцією ч.1 ст. 309 КК України передбачене основне покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або пробаційного нагляду на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк, то кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 309 КК України є кримінальним проступком.
Відповідно ж до ч.2 ст.381 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.
В обвинувальному акті прокурором в порядку ч.1 ст.302 КПК зазначене клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
До обвинувального акту також додана письмова заява ОСОБА_2 , складена у присутності захисника ОСОБА_3 , якою він погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України та надав згоду на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні, обвинувачений ОСОБА_2 також беззаперечно визнав свою винуватість. 
Згідно з ч.1 ст.382 КПК, суд у п`ятиденний строк з дня отримання обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку, а в разі затримання особи у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 298-2 цього Кодексу, невідкладно вивчає його та додані до нього матеріали і ухвалює вирок. А відповідно до другого речення ч.2 ст.382 КПК, у вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Отже, враховуючи, що учасники судового провадження не оспорюють встановлені під час дізнання обставини і згодні з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні (без проведення судового розгляду за відсутності учасників судового провадження), про що свідчать відповідні їх письмові клопотання та заява, суд, вивчивши обвинувальний акт щодо ОСОБА_2 та додані до нього матеріали, які містять належні, допустимі, достовірні та достатні докази, оцінені судом відповідно до ст.94 КПК, дійшов висновку про відсутність необхідності призначати розгляд у судовому засіданні обвинувального акту, викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, та про наявність підстав для ухвалення вироку щодо ОСОБА_2 у спрощеному провадженні (без проведення судового розгляду за відсутності учасників судового провадження).
Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Оцінені судом додані до обвинувального акту матеріали, зокрема, рапорти, заява ОСОБА_2 від 03.04.2026, протокол огляду місця події від 03.04.2026 з додатком, постанова про визнання речовим доказом та передачу їх на зберігання від 03.04.2026, квитанція про отримання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, вилучених з незаконного обігу № 145 від 03.04.2026, постанова про залучення спеціаліста від 03.04.2026, протокол виготовлення копії інформації від 03.04.2026, постанова про перенесення відеозапису з первинного носія від 03.04.2026, постанова про призначення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів від 03.04.2026, довідка про витрати на проведення експертизи, висновок експерта від 08.04.2026 № СЕ-19/111-26/18427-НЗПРАП, протокол огляду речового доказу від 10.04.2026 з додатком, постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 10.04.2026, квитанція про отримання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, вилучених з незаконного обігу № 150 від 10.04.2026, повідомлення про підозру від 14.04.2026, також дають підстави для висновку, що мало місце діяння, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_2 , про винуватість останнього в його скоєнні, про наявність фактичних підстав для визнання ним винуватості та про відповідність встановлених органом досудового розслідування обставин наявним матеріалам досудового розслідування та формулюванню обвинувачення, визнаного судом доведеним. 
Суд також погоджується та вважає доведеною кваліфікацією дій обвинуваченого за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, а саме незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту.
Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд не визнає обставиною, яка зазначена в обвинувальному акті, що пом`якшує покарання, яка визначена п.1 ч.1 ст.66 КК України – щире каяття обвинуваченого, оскільки розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину не знайшов свого відображення у матеріалах кримінального провадження. Суд установив, що обвинувачений не ухилявся від слідства, давав показання, свою провину визнав, однак не висловив жаль з приводу учиненого ним, щиро не покаявся. Водночас, суд враховує відомості про притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, згідно з якими щодо ОСОБА_2 за період з 23.10.2025 по 31.03.2026, окрім цього, скеровано до суду ще три обвинувальних акти, відповідно до яких він обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень проти власності різної тяжкості у період відбування покарання у виді пробаційного нагляду. Отже, реальних ознак, які б вказували на свідоме розкаяння, в обвинуваченого суд не вбачає.
Проте, обставиною, що пом`якшує покарання, яка не визначена ст.66 КК України, суд визнає визнання вини обвинуваченим. 
Інших обставин, із тих, які не визначені ст. 66 КК України, але б тією чи іншою мірою могли б впливали на пом`якшення покарання, судом не встановлено. 
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_2 , передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Мотиви призначення покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_2 суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65–67 КК України та роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком.
Обвинувачений ОСОБА_2 має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується посередньо, перебуває на обліку Білоцерківського РВ № 1 філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, свою вину у вчиненому визнав.
Згідно з довідкою КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 4» від 06.04.2026 № 374, ОСОБА_2 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Також з матеріалів кримінального провадження вбачається, що він не є особою з інвалідністю, не досяг пенсійного віку та не належить до категорій осіб, щодо яких встановлено обмеження для застосування покарання у виді обмеження волі.
Разом з тим суд враховує, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.04.2025 ОСОБА_2 засуджено за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком 1 (один) рік. Вказаний вирок набрав законної сили 05.05.2025, а фактичне відбування покарання розпочалося 15.05.2025 з моменту постановки на облік в уповноваженому органі з питань пробації.
Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що у період відбування покарання щодо обвинуваченого скеровано до суду інші обвинувальні акти, що свідчить про відсутність належних висновків із попереднього засудження та неефективність раніше застосованого покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства.
Оцінюючи можливість призначення покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, та застосування положень ст. 75 КК України, суд виходить із того, що попереднє покарання у виді пробаційного нагляду не досягло своєї мети, не забезпечило виправлення засудженого та не справило на нього належного превентивного впливу.
За таких обставин суд доходить висновку, що подальше застосування до обвинуваченого покарань, не пов`язаних з реальним обмеженням свободи, не забезпечить досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України.
Відтак суд не вбачає підстав для призначення покарання у виді штрафу, виправних робіт чи пробаційного нагляду, а також для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України.
Сам факт визнання обвинуваченим своєї вини та його згода на розгляд кримінального провадження у спрощеному порядку самі по собі не свідчать про його виправлення та готовність до дотримання правослухняної поведінки в подальшому.
З урахуванням наведеного, даних про особу обвинуваченого, відсутності реальних ознак його виправлення, а також того, що кримінальне правопорушення вчинене у період відбування покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, суд доходить висновку, що виправлення ОСОБА_2 можливе лише за умови призначення покарання, пов`язаного з реальним обмеженням свободи.
У зв`язку з цим суд вважає необхідним і достатнім для досягнення мети покарання призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік.
Обмежень щодо можливості застосування покарання у виді обмеження волі, передбачених ч. 3 ст. 61 КК України, судом не встановлено.
Водночас судом встановлено, що нове кримінальне правопорушення вчинене після постановлення попереднього вироку та до повного відбуття призначеного ним покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Як роз`яснено у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.06.2021 у справі № 443/806/19, під «попереднім вироком» у розумінні ч. 1 ст. 71 КК України слід розуміти вирок, покарання за яким не відбуте повністю на момент вчинення нового кримінального правопорушення.
Судом встановлено, що невідбута частина покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.04.2025 станом на день ухвалення цього вироку становить 25 (двадцять п`ять) днів.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 72 КК України менш суворий вид покарання підлягає переведенню у більш суворий із розрахунку, що одному дню обмеження волі відповідає один день пробаційного нагляду.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необхідність застосування принципу повного приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Остаточне покарання ОСОБА_2 підлягає визначенню на підставі ч. 1 ст. 71, п. 5 ч. 1 ст. 72 КК України.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.
Запобіжні заходи до обвинуваченого не застосовувались. 
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до п.3 ч.9 ст. 100 КПК України. 
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта у справі, в розмірі 3 565,60 грн (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок) підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь держави.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373-375, 381-382 КПК України, ст.ст. 71, 72, 309 КК України, суд –
У Х В А Л И В:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст. 71, п. 5 ч. 1 ст. 72 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.04.2025, переведену у вид покарання — обмеження волі, та остаточно призначити ОСОБА_2 покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік 25 (двадцять п`ять) днів.
Запобіжний захід ОСОБА_2 не обирати.
Строк відбування покарання обчислювати з дня прибуття засудженого до виправного центру та постановки його на облік.
Речові докази у кримінальному провадженні:
• змив з поліетиленового пакета, поміщений до паперового конверта, який зберігається у камері схову Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області — знищити;
• кристалоподібну речовину блакитного кольору, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину — PVP, масою 0,324 г, поміщену до спеціального пакета № 6631795, яка зберігається у камері зберігання речових доказів Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області — знищити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави витрати на проведення судової експертизи у розмірі 3 565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Вирок не може бути оскаржений з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів або з метою оспорення встановлених досудовим розслідуванням обставин.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не подано, а у разі подання — після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя:  ОСОБА_1