Дата документу 17.04.2026 Справа № 335/9899/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/9899/25 Головуючий у 1-й інстанції: Рибалко Н.І.
Провадження № 22-ц/807/826/26 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.
суддів: Кухаря С.В.,
Онищенка Е.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу з апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом, 

В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Єрьоміної Є.В. звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки - ОСОБА_2 . На момент смерті батько проживав за зареєстрованим місцем проживання в селі Пологи Пологівського району Запорізької області, був пенсіонером і перебував на обліку Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
У відповідності до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад на територій України № 376 від 28.02.2025 року, територія села Пологи Пологівської міської територіальної громади з 03.03.2022 року є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України.
ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , а також єдиною спадкоємицею померлого.
04.04.2025 на підставі поданої позивачкою заяви про прийняття спадщини приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Носенко Ю.А. видано свідоцтво про право на спадщину за законом в спадковій справі № 132/2024, згідно якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є спадкоємицею зазначеного в свідоцтві майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії у сумі 72 415,00 грн., яка підлягала отриманню спадкодавцем. Вказана сума підтверджується довідкою, виданою Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області 18.11.2024 за № 0800-0401-8/105326.
07.04.2025 року з метою отримання нарахованої, але недоотриманої батьком за життя пенсії позивачка звернулась до Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області з відповідною заявою.
Рішенням відповідача № 8363-7934/К-02/8-0800/25 від 20.05.2025 позивачу повідомлено, що виплата пенсії ОСОБА_2 здійснювалась через національного оператора поштового зв?язку АТ «Укрпошта» за місцем реєстрації одержувача пенсії до 28.02.2022 включно; з серпня 2022 року АТ «Укрпошта» не мала технічної можливості здійснювати виплату і доставку пенсій до населеного пункту за місцем проживання ОСОБА_3 , тому у відповідності до постанови КМУ № 162 від 26.02.2022 Пенсійним фондом України йому було відкрито технічний рахунок без звернення пенсіонера в АТ «Ощадбанк». Оскільки ОСОБА_2 не було укладено відповідний договір з АТ «Ощадбанк» протягом 6 місяців з дати відкриття рахунка за зверненням Пенсійного фонду України, та протягом зазначеного строку пенсіонер не надав заяв про переведення виплати через поточний рахунок, відкритий в установі іншого уповноваженого банку, АТ «Ощадбанк» повернув кошти, які перерахувались на рахунок пенсіонера у банку з серпня 2022 року, до Пенсійного фонду України. На виконання п. 4 ч. 1 ст. 49 закону № 1058 у зв?язку з тривалою неоплатою нарахування пенсії було призупинено 01.05.2023. На дату смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернень від ОСОБА_2 із заявою на поновлення виплати пенсії до Головного управління не надходило.
У червні 2025 року Пенсійним фондом України було виплачено на її користь 28 140 грн.
Згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 13949-17173/К-02/8-0800/25 від 13.08.2025 року у виплаті решти коштів їй було відмовлено із посиланням на те, що з 01.05.2023 року виплата пенсії ОСОБА_2 була призупинена і за поновленням виплати пенсії він із відповідною заявою не звертався.
Позивачка вважає, що позбавлення громадянина України права на пенсію через об`єктивну неможливість своєчасно її отримати, а також виїхати з тимчасово окупованої території для вирішення питання про поновлення виплати після призупинення відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є незаконним.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на її користь грошові кошти, набуті нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , у розмірі 44 275,00 грн. та судові витрати.
Рішенням Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2026 року позов ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом задоволено.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 грошові кошти, набуті нею в порядку спадкування за законом у вигляді недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 44 275 гривень 00 копійок.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211 гривень 20 копійок.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області Литвинець Ю.С. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги представник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області посилається на те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фону України в Запорізькій області та отримував пенсію.
Наказом від 25.04.2022 року № 75 (зі змінами) Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України (далі - Міністерство), який діяв до 22.12.2022 року, затверджено Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), та наказом від 22.12.2022 року №309 Міністерства затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.
Звертає увагу, що суд першої інстанції належним чином не врахував, що з серпня 2022 року АТ «Укрпошта» не мала технічної можливості здійснювати виплату і доставку пенсій до населеного пункту, за місцем проживання ОСОБА_3 . Тому, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.2022 № 162 «Про особливості виплати та доставки пенсій, грошових допомог на період введення воєнного стану» (далі - Постанова № 162) на кожного пенсіонера, якому неможливо доставити пенсійні кошти за місцем проживання в Запорізькій області, Пенсійним фондом було відкрито технічні рахунки без звернення пенсіонера в АТ «Ощадбанк».
Виплата пенсії ОСОБА_2 призупинена з 01.05.2023 у зв`язку з тривалою неоплатою, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058. В подальшому, звернень від ОСОБА_2 до органів Пенсійного фонду України щодо поновлення виплати пенсії не надходило. Пенсія з 01.05.2023 по день смерті ОСОБА_2 не нараховувалась.
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На запит приватного нотаріуса щодо суми недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), відповідачем було надано лист, де зазначено, що сума недоотриманої пенсії складає 72 415,00 грн., розмір виплати може бути зменшено в залежності від дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України особи, яка має право на отримання даної виплати згідно свідоцтва про право на спадщину.
Інформацію надано до набрання законної сили Постанови № 299, тому суму було зазначено з місяця неотримання пенсії до місяця смерті ОСОБА_2 .
Також суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_2 з моменту припинення нарахування пенсії по день смерті не звертався до відповідача із заявою про поновлення пенсійних виплат, розмір недоотриманої пенсії, враховуючи вимоги пункту 14-4 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058, Постанови №299 за період з 01.08.2022 по 01.05.2023 становить 28 140,00 грн., недоотримана пенсія за період з 01.05.2023 по день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) відсутня, оскільки за вказаний період вона не нараховувалась.
Звертає увагу, що недоодержана пенсія, що залишилася після смерті ОСОБА_2 у розмірі 28 140,00 грн. нарахована та виплачена на банківський рахунок позивача, зазначений у заяві від 07.04.2025.
Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з таких підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що спадкодавець ОСОБА_2 за життя мав право на нарахування та виплату пенсії незалежно від звернення до Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області на підконтрольній Україні території, а тому спадкоємець ОСОБА_1 відповідно до положень ст. 1227 ЦК України має право на отримання пенсійних виплат в порядку спадкування за законом. Підстав для припинення нарахування належної померлому ОСОБА_2 пенсії не існувало, і припинення виплат не впливає на спадкування, адже до спадкової маси належать суми всієї недоотриманої пенсії ОСОБА_2 з 01.05.2023 по день його смерті. Крім того, саме позивачці видане нотаріусом свідоцтво про право на спадщину на частину недоотриманої пенсії, а, отже, вона є такою, що прийняла спадщину в цілому (ч. 2 ст. 1268 ЦК України).
Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.
Так, відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За частиною 1статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За статтею 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).
За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.
В силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності – входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. 
За положеннями ст. 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. 
Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. 
У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Зміст вказаних норм узгоджується із положеннями Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 року, де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.
Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 04.04.2025 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, спадкоємцем зазначеного майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дочка, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії у розмірі 72 415,00 грн. 
На момент видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус, визначаючи склад спадщини, виходив із відомостей, які йому надав відповідач, а саме на підставі довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 18.11.2024 за № 0800-0401-8/105326.
Згідно з відповіддю Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 8363-7934/К-02/8-0800/25 від 20.05.2025, наданою на звернення позивачки, вбачається, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003, та був зареєстрований за адресою, що є тимчасово окупованою територією. З серпня 2022 АТ «Укрпошта» не мала технічної можливості здійснювати виплату і доставку пенсій до населеного пункту, за місцем проживання ОСОБА_3 , тому, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.2022 № 162 «Про особливості виплати та доставки пенсій, грошових допомог на період введення воєнного стану» на кожного пенсіонера, якому неможливо доставити пенсійні кошти за місцем проживання в Запорізькій області, Пенсійним фондом було відкрито технічні рахунки без звернення пенсіонера в АТ «Ощадбанк». Виплата пенсії ОСОБА_2 була призупинена з 01.05.2023 у зв`язку з тривалою неоплатою, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058. У подальшому звернень від ОСОБА_2 до органів Пенсійного фонду України щодо поновлення виплати пенсії не надходило. Пенсія з 01.05.2023 по день смерті ОСОБА_2 не нараховувалась. За зазначених обставин звернення позивача не може бути опрацьовано, пенсійна справа потребує додаткового опрацювання та роз?яснень, після надходження додаткової інформації до Головного управління можливо буде повернутись до зазначеного питання.
Відповіддю Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
№ 13949-14173/K-02/8-0800/25 від 13.08.2025 повідомлено, що після смерті ОСОБА_2 залишилась нарахована та недоодержана пенсія у сумі 28 140,00 грн., яку у червні 2025 року органами Пенсійного фонду України було виплачено позивачці на рахунок банківської установи, який було зазначено у заяві.
Суд першої інстанції правильно виходив із того, що спірні правовідносини виникли з приводу не виплати позивачу пенсії померлого спадкодавця в порядку спадкування за законом в сумі, яка зазначена в свідоцтві про право на спадщину, на яку позивач має право відповідно до частини третьої статті 52 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебував на обліку в Головному управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію. Нарахування та виплата пенсії відповідачем здійснювалося по 01.05.2023.
Після отримання свідоцтва про смерть, позивачка звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Носенко Ю.А.
Відповідно до ст. 68 Закону України «Про нотаріат» п.4.14 гл.10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, встановлено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину.
Колегія погоджується з висновком суду, що позивачка, як спадкоємиця за законом, яка в установленому законом порядку прийняла спадщину після смерті батька, має право на отримання нарахованої, але не отриманої ОСОБА_2 за життя пенсії.
Як вбачається з листів Пенсійного фонду України № 8363-7934/К-02/8-0800/25 від 20.05.2025, № 13949-14173/K-02/8-0800/25 від 13.08.2025, ОСОБА_2 з 01.05.2023 по день смерті виплату пенсії було припинено, оскільки він не звертався до відповідача з заявою про поновлення пенсійних виплат, тому підстав для їх нарахування та виплати спадкоємиці померлого немає.
Рішення стосовно припинення виплати пенсії за цей період суду надано не було.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 за життя перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області як отримувач пенсії.
З огляду на встановлені обставини суд першої інстанції правильно виснував, що спадкодавець ОСОБА_2 за життя мав право на нарахування та виплату пенсії за вищезазначений період незалежно від звернення до Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області на підконтрольній Україні території, а тому спадкоємець ОСОБА_1 відповідно до положень ст. 1227 ЦК України має право на отримання пенсійних виплат в порядку спадкування за законом. Підстав для припинення нарахування належної померлому ОСОБА_2 пенсії не існувало, і припинення виплат не впливає на спадкування, адже до спадкової маси належать суми всієї недоотриманої пенсії ОСОБА_2 з 01.05.2023 по день його смерті. Позивачці було видане нотаріусом свідоцтво про право на спадщину на частину недоотриманої пенсії, а, отже, вона є такою, що прийняла спадщину в цілому.
Висновки суду про те, що позивачка має право як спадкоємиця на отримання нарахованих, але не виплачених сум пенсії, які входять до складу спадщини і не були отримані спадкодавцем за життя, є вірними.
Встановленими обставинами та вищенаведеними нормами матеріального права спростовуються доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для стягнення недоотриманої суми пенсії у порядку спадкування.
За своїм змістом доводи апеляційної скарги зводяться до повторень заперечень проти позову, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка. Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.
Докази та обставини, на які посилається представник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.
Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.
Рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2026 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 17 квітня 2026 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: С.В. Кухар 

Е.А. Онищенко