ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2026 р. 	Справа № 480/7815/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: П`янової Я.В. , Бегунца А.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.12.2025 (головуючий суддя І інстанції: А.І. Сидорук) у справі №480/7815/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом, в якому просила суд: 
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 з урахуванням фактичної виплати 12.06.2024; 
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 з урахуванням фактичної виплати 12.06.2024; 
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09.12.2025 року задоволено позов.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нарахування ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення у розмірі 85172,17 грн за період з 01.12.2015 до 31.03.2020, виплаченої 12.06.2024.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення у розмірі 85172,17 грн за період з 01.12.2015 до 31.03.2020, виплаченої 12.06.2024.
Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, не погодившись з рішення суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи, просило скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову. 
В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що під час виплати грошового забезпечення позивачу за вказаний у позові період відповідач діяв виключно в межах законодавства. Позивачу виплачено усі належні йому при звільненні суми, а тому його вимоги є передчасними та необґрунтованими.
Також посилається на обов`язкове досудове врегулювання спору у подібних правовідносинах шляхом подання заяви до уповноваженого органу, і виключно відмову останнього за наслідком розгляду такого звернення особа може оскаржити у судовому порядку.
Крім того, висловлює незгоду із висновками суду щодо самостійного ним формулювання резолютивної частини рішення. 
Позивач не подав відзив на апеляційну скаргу.
На підставі положень ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що позивач проходила службу у відповідача, який наказом від 31.03.2020 №66 звільнив останню з військової служби та виключив з усіх видів забезпечення. 
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 у справі №480/2736/22 (набрало законної сили 05.01.2023) зокрема, зобов`язано Військову частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року, та з урахуванням виплачених сум, а також здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 31.03.2020, із урахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 та з урахуванням виплачених сум.
На виконання рішення суду, 20.09.2023 відповідач виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 у сумі 3855,98 грн. та 12.06.2024 - у сумі 81316,19 грн. 
Позивач, вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо невиплати компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення з урахуванням фактичної виплати 12.06.2024, звернувся з позовом до суду. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не своєчасно виплачено грошове забезпечення, а тому позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення у розмірі 85 172,17 грн. за період з 01.12.2015 до 31.03.2020, виплаченої 12.06.2024.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Конституційний Суд України у Рішенні від 15.10.2013 № 9-рп/2013 наголосив, що винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов`язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці. Держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 КЗпП України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.
На підставі аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати”, Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159.
Відповідно до ст.ст.1,2 Закону України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Згідно із ст.3 Закону України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Відповідно до ст.4 цього Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
З метою реалізації Закону України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 року №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.
Згідно із п.2,3 Порядку №159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.
Згідно з пунктом 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Використане у ст.3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток “нарахованого, але не виплаченого грошового доходу” за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст.ст.1- 3 вищевказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року № 21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі № 810/1092/17 та від 13 січня 2020 року у справі № 803/203/17.
Необхідно врахувати, що Верховний Суд вже викладав правові висновки щодо застосування норм Закону №2050-ІІІ, зокрема у постанові від 15.10.2020 року у справі № 240/11882/19, правовідносини у якій є подібними до правовідносин у справі, що розглядається.
Застосовуючи цей висновок у справі №240/11882/19, з урахуванням наявності факту невиплати позивачу сум грошового забезпечення за заявлений період у зв`язку з бездіяльністю власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину заробітної плати, Верховний Суд дійшов висновку, що така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.
Отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої ст.2 Закону №2050-III є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.
Наведена правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 12.05.2022 у справі №815/3998/16, від 20.05.2020 у справі №815/2454/18, від 31.03.2020 у справі №817/621/18 та від 26.02.2020 у справі №826/8319/16.
Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, індексації).
Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення, а право на отримання такої особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Так, у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 09 серпня 2022 року у справі №460/4765/20.
Особа має право на таку компенсацію незалежно від підстав нарахування заборгованості, добровільно чи на виконання судового рішення. 
Верховним Судом у постанові від 02.04.2024 по справі № 560/8194/20 висловлено правову позицію суть якої полягає в тому, що відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону № 2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством. Зазначену норму варто тлумачити у її системному зв`язку з нормами статей 2-4 Закону № 2050-ІІІ, які визначають, що компенсація втрати частини доходів через порушення строку їх виплати повинна нараховуватись органами у місяці, в якому проведено виплату заборгованості. Відповідно невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом № 2050-ІІІ і не потребує оформлення відмови окремим рішенням.
Вказаний правовий висновок також підтверджений Верховним Судом у постанові від 29.05.2025 по справі № 640/12053/21.
Отже, виплата компенсації не обумовлюється зверненням із відповідною заявою, натомість обов`язок щодо її виплати виникає у випадку порушення строків виплати доходів та виплати нарахованих доходів. 
Наведене вище також узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 02.04.2024 у справі № 560/8194/20.
Судом встановлено, що позивач проходила службу відповідача до 31.03.2020, під час проходження служби та звільнення відповідачем не виплачено індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 по 28.02.2018.
Рішенням суду у справі №480/2736/22 відповідача зобов`язано здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року, та з урахуванням виплачених сум, а також здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.03.2018 по 31.03.2020, із урахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 та з урахуванням виплачених сум.
На виконання рішення суду, відповідачем 20.09.2023 та 12.06.2024 здійснив виплату позивачу індексації в розмірі 3 855, 98 грн. та 81 316,19 грн. відповідно, що підтверджується виписками з банківського рахунку останньої (а.с.6), а тому датою виплати всієї суми індексації грошового забезпечення є 12.06.2024, про що вірно зазначив суд першої інстанції.
Оскільки індексація грошового забезпечення виплачена відповідачем несвоєчасно, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у позивача права на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення у розмірі за період з 01.12.2015 до 31.03.2020, виплаченої 12.06.2024.
Доводи скаржника про те, що позивачу виплачено усі належні йому при звільненні суми, а тому його вимоги щодо виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є передчасними, колегія суддів відхиляє, як такі, що суперечать наведеним вище висновкам.
Посилання апелянта на обов`язкове досудове врегулювання спору у подібних правовідносинах шляхом подання заяви до уповноваженого органу, і виключно відмову останнього за наслідком розгляду такого звернення особа може оскаржити у судовому порядку, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки жодним законом не передбачено такого обов`язку.
Законом №2050-III не передбачено, що обов`язковою умовою виплати компенсації втрати частини доходів є звернення до суб`єкта владних повноважень щодо виплати такої заборгованості. Невиплата компенсації втрати частини доходів свідчить про відмову провести відповідні виплати і не потребує оформлення відмови окремим рішенням. 
Беручи до уваги, що відповідач за наслідками нарахування та виплати позивачу сум індексації грошового забезпечення на виконання рішення суду не прийняв жодного рішення, спрямованого на виплату сум компенсації втрати частини доходів, слід дійти висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності.
Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено (доказано) правомірність власної бездіяльності щодо не нарахування компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.
Водночас, колегія суддів зазначає, що обираючи спосіб захисту прав позивача суд першої інстанції визнав протиправною бездіяльність військової частини щодо нарахування позивачу компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, не врахувавши того, що спірні правовідносини стосуються бездіяльності відповідача щодо не нарахування вказаної компенсації, допущення якої останнім підтверджено у ході судового розгляду даної справи.
В іншій частині судове рішення є законним та обґрунтованим.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно зі п.3 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Відповідно до ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України задовольнити частково.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.12.2025 у справі №480/7815/24 змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини цього рішення в наступній редакції: 
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення у розмірі 85172,17 грн за період з 01.12.2015 до 31.03.2020, виплаченої 12.06.2024.
В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.12.2025 у справі №480/7815/24 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	Я.В. П`янова   А.О. Бегунц