Єдиний унікальний № 946/459/26 
Провадження № 3/946/314/26 

ПОСТАНОВА
Іменем України

24 березня 2026 року суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Бурнусус О.О., за участю: секретаря судового засідання – Лупу О.С., притягуваного – ОСОБА_1 , ознайомившись з адміністративними матеріалами, які надійшли з відділу організації несення служби в місті Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, –

ВСТАНОВИВ:

До Ізмаїльського міськрайонного суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 573224 від 23.01.2026 року, складений відносно ОСОБА_1 , в якому зазначено, що 23.01.2026 року о 00 годині 07 хвилин в м. Ізмаїл, вул. Січових Стрільців, б. 67, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував автомобілем Nissan Almera, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння було проведено на місці за допомогою газоаналізатора Alcotest Drаger 7510, результат позитивний – 0,47 проміле.
Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (із змінами та доповненнями) водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП визнав та пояснив, що був вимушеним сісти за кермо в стані крайньої необхідності, що було зумовлено тим, що перебували в гостях за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає його племінниця ОСОБА_2 разом з дітьми та її співмешканцем ОСОБА_3 , з яким під час застілля вживали алкогольні напої, та у подальшому останній почав сварку, в результаті якої прогнав з будинку племінницю з дітьми та його з дружиною. Разом з тим, не мав наміру сідати за кермо та планували залишитися на ніч, проте зважаючи на ситуацію яка склалась вони були вимушені поїхати, бо вже була ніч, наближався час до комендантської години, на вулиці було холодно, йшов дощ, діти могли замерзнути, а в цьому селі родичів та знайомих не мають. Наголосив на застосуванні відносно нього вимог ст. 18 КУпАП та закрити провадження по справі.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснила, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 . 22.01.2026 року її співмешканець ОСОБА_4 запросив її дядька ОСОБА_1 до бані. Під час відпочинку вживались алкогольні напої, але вона не бачила щоб ОСОБА_1 пив. ОСОБА_3 перепив та почав буянити, виганяв всіх з дому, а на вулиці було холодно, дощ. У дядька не було вибору щоб не поїхати.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що 22.01.2026 року її разом з чоловіком ОСОБА_1 запросили в гості племінниця чоловіка – ОСОБА_2 , в баню за адресою: АДРЕСА_2 . Коли приїхали чоловік племінниці був на підпитку, всі ходили до бані. Чоловік свідка та чоловік племінниці сиділи на кухні, де останній повів себе агресивно. Потім він почав виганяти дружину та дітей та їх з будинку перед початком комендантської години та почав кидатися на її чоловіка. Виходу не було, в селі знайомих та родичів у кого можливо було б залишитися на ніч не має, тому були вимушені поїхати в місто. Заїхали до міста та їх зупинив екіпаж поліції.
Вислухавши пояснення притягуваного ОСОБА_6 , допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та відеозаписи, оцінивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Так відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (із змінами та доповненнями) водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється. Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом, річковим або маломірним судном можливість керування цим транспортним засобом, річковим або маломірним судном надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія (судноводія) відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом, річковим або маломірним судном. 
В судовому засіданні встановлено, що 23.01.2026 року о 00 годині 07 хвилин в м.Ізмаїл, вул. Січових Стрільців, б. 67, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував автомобілем Nissan Almera, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння було проведено на місці за допомогою газоаналізатора Alcotest Drаger 7510, результат позитивний – 0,47 проміле.
Крім цього, з досліджених в судовому засіданні відеозаписів правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 вбачається що, працівниками патрульної поліції зупинено автомобіль Nissan Almera, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 в ході спілкування ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер, на що останній погодився, в результаті якого у ОСОБА_1 було встановлено алкогольне сп`яніння - 0,47 проміле. На запитання поліцейського про згоду/незгоду з даним результатом та пропозицію проїхати за закладу охорони здоров`я ОСОБА_6 погодився з результатами огляду, проведеного на місці зупинки транспортного засобу, у зв`язку з чим не бажав пройти відповідний огляд у закладі охорони здоров`я. Більш того, з досліджених відеофайлів встановлено, що ОСОБА_6 не заперечував факту керування ним транспортним засобом, а також не заперечив факт вживання ним алкогольних напоїв та перебування у стані алкогольного сп`яніння.
Винність ОСОБА_1 у вчиненні вищезазначеного адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю наступних доказів, досліджених судом, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 573224 від 23.01.2026 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23.01.2026 року, тестом № 752 від 23.01.2026 року, відеозаписами фіксування адміністративного правопорушення, поясненнями наданими ОСОБА_1 у судовому засіданні 24.03.2026 року та іншими матеріалами справи в їх сукупності.
Стосовно посилань ОСОБА_1 на положення ст. 18 КУпАП, суд, визнаючи їх такими, що не знайшли свого об`єктивного підтвердження, зазначає наступне.
Відповідно до ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
За правилами ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.
Крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.
Вчинення протиправного діяння в стані крайньої необхідності представляє собою дії правопорушника спрямовані на усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, встановленому порядку управління, але за умов, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунена іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза зазначеним охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують посилання в статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Небезпека за таких обставин не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Це - одне з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності. Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.
Натомість, суду не наведено достатніх обставин, які об`єктивно можуть свідчити про те, що ОСОБА_1 діяв виключно в контексті об`єктивно існуючих особливих обставин, які викликані дійсною, реальною загроза інтересам або усунення небезпеки, що за законом може виключати протиправність діяння в разі порушення встановлених норм.
Враховуючи викладене, а також те, що достовірно не є підтвердженим той факт, що ОСОБА_1 дійсно діяв у стані крайньої необхідності, що відповідно до ст. 17 КУпАП не виключає його відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для закриття провадження по справі.
За такого, матеріалами справи в повному обсязі доведено, що своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП - керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Порушення п. 2.9 (а) ПДР передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП, окрім накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тягне за собою призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.
Згідно довідок, наданих старшим інспектором з особливих доручень ВОНС в місті Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області ДПП, ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності протягом року за ст.130 КУпАП не притягувався, посвідчення водія серії НОМЕР_2 отримав 12.05.1998 року.
При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення враховуються обставини згідно ст. ст. 33-35 КУпАП, характер вчиненого правопорушення, особа порушника, з урахуванням чого застосовується адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Крім того вважається за необхідне в силу ч. 1 ст. 40-1 КУпАП, стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі, передбаченому п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 року (із змінами), а саме в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що складає 665 грн. 60 коп.
Керуючись ст. ст. 7, 9, 18, 130, 251, 252, 280, 283 – 285 КУпАП, суд –
ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) визнати винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) судовий збір на користь держави в розмірі 665 грн. 60 коп., зарахувавши його до спеціального фонду державного бюджету України.
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення, або отримання.
Повний текст постанови складено 25.03.2026 року.

Суддя          О.О. Бурнусус