Номер провадження 2/754/201/26
Справа №754/11350/25
РІШЕННЯ 
Іменем України

06 лютого 2026 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді - Сенюти В.О.,
секретаря судового засідання - Каба А.В.,
за участю:
позивачки - ОСОБА_1 
відповідача - ОСОБА_2 
третьої особи - ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину, -
ВСТАНОВИВ:
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.
Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що син сторін - ОСОБА_3 у 2024 році завершив навчання у загальноосвітній школі та вступив на навчання до Київського національного університету театру, кіно і телебачення імені І.К. Карпенка-Карого, наразі є студентом першого курсу очної (денної) форми навчання факультету театрального мистецтва за рахунок коштів фізичних осіб та /або юридичних осіб (контракт), рівень вищої освіти перший (бакалаврський), спеціальність 026 - «Сценічне мистецтво» освітньо-професійна програма «Акторське мистецтво театру і кіно», термін навчання з 01.09.2024 по 30.06.2028. У зв`язку зі вступом сина на навчання, позивачка та син ОСОБА_3 з одного боку і Київський національний університет театру, кіно і телебачення імені І.К. Карпенка-Карого уклали договір № 177БАК/24 про навчання та договір № 41/10.08.2024 про надання освітньої послуги для підготовки фахівців. Відповідно до положень договору про надання платної освітньої послуги, загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 268240 грн. Вартість платної освітньої послуги за роками становить: 2024/2025 рік - 67060,00 грн., 2025/2026 рік - 67060,00 грн., 2026/2027 рік - 67060,00 грн., 2027/2028 - 67060,00 грн. Замовник вносить плату що семестру рівними частинами, за перший рік до 10 вересня або на дату укладення цього договору, за наступні роки - до 01 вересня кожного навчального року. Позивачка сплатила 05.09.2024 перший внесок за першій рік навчання в сумі 33501,00 грн., 09.10.2024 - 30 грн. Крім, того ОСОБА_3 надано та виплачено грант в розмірі 19500,00 грн. за начальний 2024/2025 рік. Таким чином, вартість навчання ОСОБА_3 за перший рік навчання фактично зменшується на суму гранту і в результаті становить 47500,00 грн. Позивачка, в свою чергу сплатила половину вартості навчання сина ОСОБА_3 у сумі 33530,00 грн., що є розміром першого щосеместрового платежу. Крім того, позивачка сплатила 23780,00 грн. - навчання за другий семестр за вирахуванням отриманої університетом частини державного гранту в сумі 9750,00 грн. Друга частина державного гранту в сумі 9750,00 грн. надійшла університету після визначеної договором про надання платної освітньої послуги дати внесення оплати за другий семестр. Отже, за навчання сина сторін у 2024/2025 навчальному році було перераховано 57310,00 грн. Враховуючи положення ст. 185 СК України, позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь частину сплаченої вартості першого року навчання в сумі 28655,00 грн. та здійснити розподіл судових витрат.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 16.07.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив у задоволенні позову відмовити. Вказав, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 07.09.2017 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання двох дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з 12.04.2017 і до досягнення дітьми повноліття. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , який досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1 виконано у повному обсязі. Отже, на момент підписання - 10.08.2024 договору № 177БАК/24 та договору № 41/10.08.2024 про надання платної освітньої послуги, позивачка отримувала на власний рахунок аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 і мала можливість їх сплатити за його навчання. Позивачка та син ОСОБА_3 не ставили до відома відповідача про намір укласти вище вказані договори. Крім того, відповідач здійснює утримання нерухомості, співвласниками якої є спільні діти - ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Відповідач за станом здоров`я не може працювати та отримувати дохід, а також здійснює утримання батьків похилого віку.
Позивачка подала відповідь на відзив, відповідно до якої просить вирішити спір, виходячи з принципу рівності обов`язків батьків брати участь у матеріальних витратах на дитину, з урахуванням найкращого забезпечення сина ОСОБА_3 та задовольнити позов, при цьому відхилити заперечення відповідача, що викладені у відзиві, як необґрунтовані. Позивачка наполягає на тому, що кошти, які просить стягнути з відповідача є саме додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, якими є розвиток творчих здібностей та навчання акторству сина. Відповідач не довів достовірними та достатніми доказами, що він за станом здоров`я не може працювати і отримувати додатковий дохід. Діти, які є співвласниками квартирі не проживають у вказаній квартирі з березня 2017 року, вказана квартира обладнана лічильниками, відтак відповідач сплачує лише за комунальні послуги, які споживає виключно він. Надані відповідачем довідки до акту огляду МСЕК його матері, свідчать про те, що остання є інвалідом ІІІ групи, що не передбачає потребу такої особи в сторонньому догляді. Батько відповідача ОСОБА_4 є суддею у відставці та отримує довічне грошове утримання, відтак відповідач не довів наявність потреби у фінансовій допомозі. Крім того, у власності відповідача залишилося два автомобіля, яке було набуто сторонами спільно у шлюбі, натомість позивачка та спільні діти автомобіля не мають. Крім того, твердження відповідача про можливість позитивного врегулювання спору у позасудовому порядку за умови налагодження спілкування між ним та сином, свідчить про наявність у відповідача фінансової можливості брати участь у додаткових витратах на сина ОСОБА_3 .
В судовому засіданні позивачка подану позовну заяву підтримала, просила позов задовольнити з викладених підстав.
Відповідач проти задоволення позову заперечував, з підстав викладених у відзиві. Крім того, в судовому засіданні зазначив, про те, що син ОСОБА_3 , маючи потребу у додаткових витратах не звернувся до нього із таким проханням, при цьому у разі такого звернення, відповідач звичайно надав би необхідну допомогу. При цьому відповідач вказав, що спостерігає за роботами сина, які він викладає у соціальних мережах та пишається досягненнями синів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 позовну заяву підтримав, просив позов задовольнити. Вказав, що проживає разом із матір`ю та має потреби у додатковому утриманні.
Вислухавши вступне слово позивачки, відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на об`єктивному розгляді справи, керуючись законом, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьками якого є позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5).
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 07.09.2017 змінено рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21.07.2017 в частині визначення розміру аліментів. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_5 аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.04.2017 і до досягнення дітьми повноліття.
10.08.2024 між КНУ театру, кіно і телебачення імені І.К. Карпенка- Карого та законним представником ОСОБА_3 - ОСОБА_1 укладено договір № 177БАК/24 про навчання у Київському національному університеті театру, кіно і телебачення імені І.К. карпенка-Карого (а.с.7-8).
Згідно п.1.2 вказаного договору, заклад бере на себе зобов`язання зарахувати вступника на навчання на 1 курс після виконання вимог умов прийому на навчання для здобуття вищої освіти, правил прийому та укладання договору, здійснити підготовку вступника за денною формою здобуття освіти за освітньо - професійною програмою «Акторське мистецтво театру і кіно» за спеціальністю 026 Сценічне мистецтво для здобуття ступення вищої освіти бакалавра та забезпечити створення належних умов для дотримання правил і норм охорони праці, техніки безпеки і виробничої санітарії відповідно до законодавства.
Крім того, 10.08.2024 між КНУ театру, кіно і телебачення імені І.К. Карпенка- Карого та законним представником ОСОБА_3 - ОСОБА_1 укладено договір № 41/10.08.2024 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців (а.с.9-10).
Згідно п.1, 2 даного договору, останній є невід`ємним додатком до договору про навчання у КНУ театру, кіно і телерадіобачення імені І.К. Карпенка - Карого від 10.08.2024 № 177 БАК/24. Предметом даного договору є фінансові зобов`язання замовника щодо оплати освітньої послуги, що надається здобувачу закладом - навчання з 1 курсу, на денній формі здобуття освіти за освітньо-професійною програмою «Акторське мистецтво театру і кіно» за спеціальністю 026 Сценічне мистецтво для здобуття ступеня вищої освіти.
Відповідно до розділу 3 договору № 41/10.08.2024, загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 268240,00 грн. За 2024-2025 навчальний рік - 67060,00 грн., 2025-2026 навчальний рік - 67060,00 грн., 2026-2027 навчальний рік - 67060,00 грн., 2027-2028 навчальний рік - 67060,00 грн. Замовник вносить плату щосеместру рівними частинами, за першій рік - до 10 вересня або на дату укладення цього договору, за наступні роки до 01 вересня (семестри 0 до 01 вересня та до 01 лютого) кожного навчального року. Оплата здійснюється шляхом внесення коштів на розрахунковий рахунок закладу.
02.10.2024 Міністерство освіти та науки видало наказ № 1413 про надання гранту та здійснило виплату ОСОБА_3 у сумі 19500,00 грн., про що свідчить копія сертифікату на грант в додатку «Дія» (а.с.11).
Позивачка здіснила оплату за навчання ОСОБА_3 за 1 курс - 05.09.2024 у сумі 33500,00 грн., 09.10.2024 - 30,00 грн. та 20.01.2025 - 23780,00 грн., про що свідчать копії платіжних інструкцій (а.с.12-14).
Відповідно до довідки від 25.06.2025 № 299 КНУ театру, кіно і телебачення імені І.К. Карпенка- Карого (а.с.6), ОСОБА_3 навчається на 1 курсі очної (денної) форми навчання на факультеті театрального мистецтва за рахунок коштів фізичних/юридичних осіб (контракт). Рівень вищої освіти перший (бакалаврський), спеціальність 026 - «Сценічне мистецтво», освітньо-професійна програма -Акторське мистецтво театру і кіно. Термін навчання з 01.09.2024 по 30.06.2028.
Позивачка, звернулася до суду із позовом про стягнення частини додаткових витрат з відповідача в порядку ст. 185 СК України. Позивачка посилається на те, що додаткові витрати викликані особливими обставинами, а саме, ОСОБА_3 свідомо прагне стати професійним актором, у зв`язку із чим з підліткового віку брав участь у театральних постановках та займався і Українській кіношколі, де отримав початковий досвід у зйомках, відтак з метою продовження розвитку своїх здібностей вступив до КНУ театру, кіно і телебачення імені І.К. Карпенка-Карого та є одним з найуспішніших студентів та має високий рейтинг.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).
СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.
Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.
За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Доводи сторони відповідача про те, що заявлені витрати до виконання третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору повноліття охоплюються аліментами, які відповідач належним чином сплачував, суд до уваги не приймає, враховуючи положення ст. 185 СК України.
Крім того, положенням чч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Приписами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.
Навчання дитини не може не вважатися розвитком її здібностей з огляду на положення Закону України «Про освіту», де в преамбулі зазначено, що освіта є основою інтелектуального, духовного, фізичного і культурного розвитку особистості, її успішної соціалізації, економічного добробуту, запорукою розвитку суспільства, об`єднаного спільними цінностями і культурою, та держави. Метою освіти є всебічний розвиток людини як особистості та найвищої цінності суспільства, її талантів, інтелектуальних, творчих і фізичних здібностей, формування цінностей і необхідних для успішної самореалізації компетентностей, виховання відповідальних громадян, які здатні до свідомого суспільного вибору та спрямування своєї діяльності на користь іншим людям і суспільству, збагачення на цій основі інтелектуального, економічного, творчого, культурного потенціалу Українського народу, підвищення освітнього рівня громадян задля забезпечення сталого розвитку України та її європейського вибору.
Заперечення відповідача про те, що з ним не було узгоджено навчальний заклад не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки норми матеріального права, якими врегульовані ці правовідносини, не пов`язують обов`язок того батька, з яким дитина не проживає, приймати участь у додаткових витратах із наданням ним згоди на такі витрати.
Суд також не приймає доводи відповідача, що при визначенні розміру додаткових витрат слід врахувати сплату ним комунальних послуг за утримання майна, власником якого є ОСОБА_3 , оскільки в такому випадку у разі наявності спору щодо сплати комунальних послуг, особа вправі звернутися до суду із відповідним позовом про стягнення відповідної суми.
Крім того, посилання відповідача про його фінансову неможливість сплачувати заявлені позивачкою додаткові витрати суд приймає критично, оскільки відповідач в судовому засіданні акцентував свою увагу на тому, що син ОСОБА_3 самостійно не звернувся до батька за необхідною фінансовою допомогою, а також протягом розгляду справи в суді відповідач неодноразово пропонував врегулювати вказаний спір мирним шляхом, що не є свідченням відсутності фінансової можливості.
Доводи про перебування батьків відповідача на його утриманні, суд до уваги не приймає, оскільки всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідач не надав суду належні, достовірні та допустимі докази вказаному. Крім того, суд звертає увагу на те, що батько відповідача отримує щомісячно довічне грошові утримання у розмірі, який перевищує дохід самого відповідача.
Доводи відповідача про його неможливість сплачувати додаткові витрати через стан його здоров`я є неспроможними та спростовуються письмовими матеріали справи.
Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки частину додаткових витрат на дитину, що пов`язані з розвитком його здібностей. Проте, при визначенні розміру додаткових витрат, слід вказати наступне.
Стаття 185 СК України відноситься до глави 15 «Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання» та регулює правовідносини стосовно неповнолітньої дитини.
Відповідно до положення ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Таким чином, суд приходить до висновку, що додаткові витрати на дитину в порядку ст. 185 СК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки до моменту виконання ОСОБА_3 повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки з настанням повноліття, витрати пов`язані з навчанням охоплюються положенням статті 198 СК України. 
Так, позивачка на підтвердження понесення нею додаткових витрат надала платіжні інструкції від 05.09.2024 на суму 33500,00 грн., від 09.10.2024 - на суму 30,00 грн. та від 20.01.2025 - на суму 23780,00 грн.
Отже, враховуючи вище викладений висновок суду, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею додаткові витрати у розмірі 16765,00 грн. (33500+30/2=16765).
Кошти у розмірі 23780,00 грн., які сплачені позивачкою 20.01.2025 - у період повноліття ОСОБА_3 не можуть бути стягнуті з відповідача, як додаткові витрати в порядку ст. 185 СК України, а можуть бути предметом судового розгляду в порядку ст. 198 СК України, проте суд враховуючи положення ст. 13 ЦПК України позбавлений можливості виходити за межи позовних вимог, що може бути розціненим як порушення принципів змагальності та диспозитивності, відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує зміст ст.141 ЦПК України та положення п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», відтак судовий збір у розмірі 708,67 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76-83, 133,141, 209-211, 223, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 16765,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 708,67 грн. 
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Позивач: ОСОБА_1 - РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації - АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації - АДРЕСА_1 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса - АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено - 25.02.2026.

Суддя:    В.О. Сенюта