С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
вул. Максима Кривоноса, 25, м. Київ, 03037; тел. (044) 298-59-37
вул. Грушецька, 1, м. Київ, 03113; тел.: (044) 298-59-52
e-mail: inbox@sl.ki.court.gov.ua, web: https://sl.ki.court.gov.ua
код ЄДРПОУ: 02896762
__________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/11807/26
В справі 760/30507/23
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина
02 квітня 2026 року в місті Києві
Солом`янський районний суд м. Києва
у складі головуючого судді Коробенка С.В.
за участю секретаря Левіцької Н.О.
представника Позивачки - адвоката Чуніхіна О.М.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої ухиленням від виконання рішень органу опіки та піклування.

ІІ. Описова частина
В грудні 2023 року ОСОБА_1 (далі - Позивачка), в інтересах якої діє адвокат Чуніхін Олег Миколайович, звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі - Відповідач) про визначення способів її участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на той час проживав з Відповідачем, а також про стягнення з Відповідача моральної шкоди у розмірі 16.104,00 грн.
Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що після розірвання шлюбу їх спільний син ОСОБА_4 проживав з батьком - ОСОБА_2 . Позивачка стверджувала, що Відповідач систематично перешкоджав її спілкуванню з дитиною та не виконував обов`язкові рішення органів опіки та піклування, а саме: Рішення Калинівської селищної ради № 221-18 від 27.10.2022 про визначення способу її участі у вихованні сина та Розпорядження № 860 від 05.12.2023 органу опіки та піклування Солом`янського району м. Києва.
На підтвердження позовних вимог Позивачка посилалася на численні звернення до Служб у справах дітей та сім`ї Калинівської селищної ради і Солом`янського району м. Києва, а також до органів Національної поліції щодо порушення Відповідачем її прав на спілкування з дитиною. Крім того, зазначала, що під час засідання комісії Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янського району м. Києва з приводу затвердження Розпорядження № 860 від 05.12.2023 Відповідачу пропонувалось самому запропонувати порядок спілкування, який би влаштовував дитину та батька, однак ОСОБА_2 заявив, що його не влаштовує взагалі спілкування матері з дитиною.
Вимогу про стягнення моральної шкоди Позивачка обґрунтувала положеннями частини 2 статті 158 Сімейного кодексу України, згідно з якою особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Зазначила, що протягом тривалого часу була позбавлена можливості повноцінно спілкуватися з сином, що спричинило їй значні моральні страждання. Розмір моральної шкоди визначила у сумі 16.104,00 грн, виходячи з розрахунку 12 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Зуєвич Л.Л. від 15.01.2024 позовну заяву було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.
Ухвалою від 29.01.2024 у справі було відкрито загальне позовне провадження.

15 березня 2024 року Відповідач ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву, в якій просив визначити спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з ОСОБА_3 протягом усього часу, протягом якого син висловлює бажання перебувати з батьком, а участь матері ОСОБА_1 у спілкуванні з сином визначити виключно за наявності згоди і бажання ОСОБА_5 , згідно з графіком: І та III тижня щомісяця з 09 години суботи до 20 години неділі, виключаючи будь-який примус дитини до спілкування чи перебування з матір`ю. Також у зустрічному позові ОСОБА_2 заявив вимогу про визнання недостовірною та такою, що принижує честь і гідність ОСОБА_2 інформації, поширеної ОСОБА_1 
18.03.2024 до суду надійшов відзив Відповідача на первісну позовну заяву та відповідь Позивачки на відзив.
У відзиві на позов ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Відповідач зазначав, що небажання дитини залишатись наодинці з матір`ю зумовлене діями самої Позивачки, а не перешкодами з його боку. Посилався на матеріали справи № 760/5159/22, зокрема, на психічний стан ОСОБА_1 у 2020-2022 роках, коли остання неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія», на психологічні довідки про стан дитини, а також на результати розгляду справи про адміністративне правопорушення № 760/17533/22, де було встановлено відсутність перешкод у спілкуванні матері з сином.

Ухвалою від 09.05.2024 зустрічну позовну заяву було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом у частині вимог про визначення способу участі у вихованні дитини. У частині вимог про визнання недостовірною інформації, поширеної ОСОБА_1 , у прийнятті зустрічного позову було відмовлено у зв`язку з недоцільністю спільного розгляду.

У відзиві на зустрічну позовну заяву від 18.05.2024 ОСОБА_1 зазначала, що позовна вимога ОСОБА_2 в частині визначення його участі у вихованні сина є безпідставною, оскільки дитина і так проживає з батьком і його участь у вихованні та спілкуванні здійснюється протягом усього часу без обмежень. Зазначала, що ствердження Відповідача про небажання дитини спілкуватися з матір`ю спростовується результатами зустрічей під наглядом психолога, до якої мати та дитина були направлені органом опіки та піклування. Стверджувала, що Відповідач фактично визнав невиконання рішень органів опіки та піклування.

21.05.2025 згідно з розпорядженням керівника апарату суду № 66 у справі було призначено повторний авторозподіл, за наслідками якого справу передано в провадження судді Коробенка С.В.
Ухвалою від 05.12.2025 провадження у справі було закрито в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визначення способів участі матері у спілкуванні з дитиною та в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визначення способів участі матері у спілкуванні з дитиною - у зв`язку з відмовою Позивачки та Відповідача від позовних вимог у цих частинах. Підставою для відмови від позовних вимог стало набрання законної сили постановою Київського апеляційного суду від 05.11.2025 у справі № 760/5159/22, якою визначено місце проживання ОСОБА_5 з матір`ю ОСОБА_1 
05.12.2025 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні 01.04.2026 Позивачка та її представник підтримали позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 16.104,00 грн. Відповідач проти задоволення вимог про стягнення моральної шкоди заперечував.

ІІІ. Мотивувальна частина
Дослідивши наявні в справі письмові докази, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29.06.2022 у справі № 760/34807/21.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15.12.2023 у справі №760/5159/22, серед іншого, місце проживання ОСОБА_5 було визначено з батьком ОСОБА_2 . Постановою Київського апеляційного суду від 05.11.2025 у тій же справі рішення суду першої інстанції в цій частині скасовано, місце проживання ОСОБА_5 визначено з матір`ю ОСОБА_1 .
Таким чином, у період з 2022 року і до початку 2025 року (коли ОСОБА_4 переїхав до матері) малолітній ОСОБА_6 проживав разом з батьком. У зазначений період спір між батьками щодо порядку спілкування матері з сином був підставою для подання ОСОБА_1 позову у цій справі.
Встановлено, що 27.10.2022 рішенням Калинівської селищної ради № 221-18 було затверджено висновок про визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні сина, який визначав конкретний графік спілкування матері з дитиною: з середи 09:00 годин до четверга 21:00, з суботи 09:00 до неділі 21:00 щотижня. 
ОСОБА_2 було оскаржено Рішення Калинівської селищної ради № 221-18 від 27.10.2022 до суду (справа № 381/3564/22), однак ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12.05.2023 позовну заяву було залишено без розгляду. 
05.12.2023 Розпорядженням № 860 органу опіки та піклування Солом`янського району м. Києва також було визначено спосіб участі Позивачки у вихованні сина: І та III тижня щомісяця з 09:00 години суботи до 20:00 години неділі.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтею 153 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Відповідно до частин 2, 3 статті 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Частиною 2 статті 158 Сімейного кодексу України передбачено, що рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається факт невиконання Відповідачем зазначених вище рішень органів опіки та піклування. 
Це підтверджується тим, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до органів поліції та органів опіки та піклування зі скаргами на перешкоди у спілкуванні з дитиною. 
Листами Солом`янського управління поліції підтверджується проведення бесід з ОСОБА_2 з метою недопущення перешкод у спілкуванні матері з сином. 
Окрім того, листом Служби у справах дітей та сім`ї Фастівського району від 06.09.2023 зафіксовано, що ОСОБА_2 під час телефонної розмови поводив себе агресивно і заявив, що оскаржує рішення органу опіки в суді, тому виконувати його не буде. (Том 1, а.с. 42)
Суд критично оцінює доводи Відповідача про те, що обмеження спілкування Позивачки з дитиною було зумовлене виключно небажанням самого ОСОБА_5 спілкуватися з матір`ю. Обов`язковий характер рішень органу опіки та піклування, встановлений частиною 2 статті 158 Сімейного кодексу України, покладає на того з батьків, з ким проживає дитина, не лише пасивний обов`язок не перешкоджати спілкуванню, а й обов`язок активної поведінки, спрямованої на сприяння виконанню встановленого регламенту. Відповідач, усвідомлюючи наявність обов`язкових рішень органу опіки та піклування, мав вжити всіх розумних заходів для забезпечення спілкування дитини з матір`ю відповідно до визначеного графіку, зокрема, звернутися за допомогою до психолога, ініціювати супроводжувані зустрічі або, у разі обґрунтованих заперечень, своєчасно звернутися до компетентного органу з клопотанням про зміну регламенту. Натомість Відповідач обрав шлях повного ігнорування рішень органу опіки та піклування, не вжив жодних заходів для їх виконання чи легітимної зміни, а на засіданні комісії прямо заявив, що його не влаштовує спілкування матері з дитиною взагалі. За таких обставин посилання Відповідача на волевиявлення малолітньої дитини як на підставу для звільнення від відповідальності за невиконання обов`язкового рішення не може бути прийняте судом.

Водночас, суд зазначає, що з інформаційної довідки Солом`янського районного в місті Києві центру соціальних служб від 12.06.2023, на який йде посилання в Солом`янського районного суду м. Києва в справі № 760/5159/22, вбачається, що під час перших зустрічей, організованих за участю психолога, хлопчик уникав тактильного контакту з матір`ю, сухо прощався, легко розлучався з нею, йшов за батьком не оглядаючись. Разом з тим, впродовж лютого-квітня 2023 року відчуження поступово послабилось, спілкування стало вільнішим, а хлопчик сам почав прагнути до тілесного контакту під час ігор. Водночас зафіксовано, що хлопчик іноді виявляв агресію щодо ОСОБА_1 , а в присутності батька не виявляв теплого ставлення до матері, стримував емоції задоволення.
Крім того, судом враховується, що за результатами судової психологічної експертизи, проведеної в межах справи № 760/5159/22 (висновок експертів Київського НДІСЕ від 14.08.2025), встановлено, що впливу з боку батьків на оцінку сімейної ситуації ОСОБА_3 не виявлено. У хлопчика у зв`язку з актуальною сімейною ситуацією - конфліктними стосунками батьків - сформувався компенсаторний механізм уникнення ситуацій, які викликають дискомфорт чи негативні емоції. Негативного ставлення до жодного з батьків у дитини не діагностовано.
Зазначений висновок експертизи свідчить про те, що обмеження спілкування дитини з матір`ю було зумовлено не виключно свідомими протиправними діями Відповідача, а й комплексом об`єктивних факторів, пов`язаних із загальною конфліктною ситуацією в сім`ї та психоемоційним станом самої дитини.
Водночас суд також бере до уваги, що у справі про адміністративне правопорушення № 760/17533/22, розглянутій судом, було досліджено відеозапис з нагрудної камери поліцейського, і суд встановив, що ОСОБА_2 не перешкоджав спілкуванню, а навпаки просив сина поспілкуватися з матір`ю, проте хлопчик сам ховався за батька і тікав від матері.
Оцінивши зазначені обставини в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків щодо вимоги про стягнення моральної шкоди.
Частина 2 статті 158 Сімейного кодексу України є імперативною нормою, яка прямо передбачає обов`язок особи, що ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, відшкодувати моральну шкоду тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Суд констатує, що факт невиконання Відповідачем рішень органів опіки та піклування (Рішення Калинівської селищної ради № 221-18 від 27.10.2022 та Розпорядження № 860 від 05.12.2023 органу опіки та піклування Солом`янського району м. Києва) підтверджується матеріалами справи. 
Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно з частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Суд вважає, що тривале невиконання Відповідачем рішень органів опіки та піклування, безумовно, обмежувало право Позивачки на спілкування з сином та спричинило їй моральні страждання, пов`язані з неможливістю повноцінно реалізувати своє право на участь у вихованні дитини. Сам факт такого порушення, з огляду на його характер та тривалість, є достатньою підставою для висновку про завдання моральної шкоди.
Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування, суд бере до уваги таке.
По-перше, обмеження спілкування Позивачки з дитиною було зумовлено не виключно протиправними діями Відповідача, а й комплексом об`єктивних обставин, включаючи психоемоційний стан самої дитини, який склався внаслідок загальної конфліктної ситуації між батьками. Як встановлено висновком експертів Київського НДІСЕ, впливу з боку будь-кого з батьків на ставлення дитини до сімейної ситуації не виявлено, а у хлопчика сформувався самостійний компенсаторний механізм уникнення дискомфорту.
По-друге, з матеріалів справи вбачається, що в окремих випадках Відповідач не перешкоджав спілкуванню, а дитина сама уникала контакту з матір`ю, що підтверджується як відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, дослідженим у справі № 760/17533/22, так і даними інформаційної довідки центру соціальних служб.
По-третє, суд враховує, що Позивачкою не надано доказів конкретних психологічних страждань (висновків психолога, довідок медичного характеру тощо), які б підтвердили глибину заподіяної моральної шкоди.
По-четверте, суд бере до уваги, що в період розгляду справи обставини суттєво змінились: постановою Київського апеляційного суду від 05.11.2025 місце проживання ОСОБА_5 визначено з матір`ю, а з початку 2025 року ОСОБА_4 фактично проживає з Позивачкою, що значною мірою нівелює подальше порушення її прав.
З урахуванням характеру правопорушення, його тривалості, ступеня вини Відповідача, впливу об`єктивних обставин на обмеження спілкування, а також враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу Позивачки про стягнення моральної шкоди частково, визначивши розмір компенсації у сумі 10.000,00 грн.
Саме такий розмір компенсації, на переконання суду, є справедливим та пропорційним з огляду на встановлений факт невиконання Відповідачем обов`язкових рішень органів опіки та піклування, але з урахуванням складності сімейної ситуації та впливу об`єктивних факторів на обмеження спілкування.

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди по суті, судовий збір в розмірі 1.073,60 гривень підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивачки.

IV. Резолютивна частина
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 153, 157, 158 Сімейного кодексу України, ст.ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд вирішив:
1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди у розмірі 10.000,00 (десять тисяч) грн.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1.073,60 грн.
3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
4. Позивачка: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя: