Справа № 570/4531/25 
Номер провадження 2/570/277/2026 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 року 
Рівненський районний суд Рівненської області в особі: 

судді Красовського О.О.  
з участю:
секретаря судових засідань Захарук Г.Л.
позивачки ОСОБА_1 
представників сторін - адвокатів Ширко М., Андрієнко І. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне (в порядку спрощеного позовного провадження) цивільну справу за позовом  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -
в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторони є батьками дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Враховуючи те, що жодних угод між сторонами про сплату аліментів на утримання дітей не укладено, самостійно утримувати трьох дітей, забезпечувати їм належний матеріальний рівень проживання позивачка не має змоги, тому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 7/10 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання позову та до досягнення дітьми повноліття. Також стягнути судові витрати, що складаються з 27 000 грн. - витрат на правничу допомогу, 1200 грн. - за послуги перекладача, 2 468 грн. - за послуги кур`єрської пошти DHL.

Представник відповідача подала відзив. Зазначає, що позивач в позовній заяві надає інформацію, яка не відповідає дійсності. Між сторонами існує домовленість про надання коштів відповідачем позивачці на утримання дітей. За останні місяці відповідачем було перераховано позивачці щомісячно кошти в розмірі 1 100 – 1 300 євро. Старший син ОСОБА_6 з вересня 2025 року перебуває на території Республіки Польща, де розпочав навчання на першому курсі польського університету та проживає в гуртожитку (рішення Варшавського університету від 14.08.25 р., довідка Варшавського університету від 17.10.25 р.). Всі витрати на старшого сина ОСОБА_6 несе батько ОСОБА_2 . Так відповідачем за останні місяці було сплачено:
- 2 150 євро, оплата за навчальний рік, перший внесок (квитанція про оплату від 01.10.25 р.), відповідно до курсу НБУ станом на 01.10.25 р. 48,3028 грн. за 1 євро, розмір оплати становить 103851,02 грн.;
- 34,70 польських злотих, оплата за гуртожиток за вересень 2025 р. (квитанція про оплату від 01.10.25 р.), відповідно до курсу НБУ станом на 01.10.25 р. 11,3111 грн. за 1 польський злотий, розмір оплати становить 392,50 грн.;
- 520 польських злотих, оплата за гуртожиток за жовтень 2025 р. (квитанція про оплату від 17.10.25 р.), відповідно до курсу НБУ станом на 17.10.25 р. 11,4124 грн. за 1 польський злотий, розмір оплати становить 5934,45 грн.;
- 530 польських злотих, оплата на студентський депозит (квитанція про оплату від 22.08.25 р.), відповідно до курсу НБУ станом на 22.08.25 р. 11,2862 грн. за 1 польський злотий, розмір оплати становить 5981,69 грн.;
- 22 польських злотих, оплата за студентське посвідчення (квитанція про оплату від 22.07.25 р.), відповідно до курсу НБУ станом на 22.07.25 р. 11,4397 грн. за 1 польський злотий, розмір оплати становить 251,67 грн.;
- 529 польських злотих, оплата за страхування (договір страхування від 06.11.25 р.), відповідно до курсу НБУ станом на 06.11.25 р. 11,3535 грн. за 1 польський злотий, розмір оплати становить 6006,00 грн.;
- 2000 грн., переказ коштів сину (квитанція від 14.09.25 р.);
- 5000 грн., переказ коштів сину (квитанція від 29.10.25 р.).
В загальному за останні три місяці відповідач оплатив витрати старшого сина ОСОБА_6 в розмірі 129 417 грн.
Позивачка стверджує, що відповідач має високий дохід. Відповідач повідомляє суд про те, що рівень його доходу в Швейцарії є на рівні нижче середнього. Відповідач змушений оплачувати оренду житла, обов`язкове медичне страхування, має поточні витрати на харчування, предмети гігієни, одяг та взуття та інші потреби, їздить на роботу на велосипеді. В місяць відповідач оплачує за оренду житла 784,50 швейцарських франків, відповідно до курсу НБУ станом на 31.10.25 р. - 52,2927 грн. за 1 швейцарський франк, розмір оплати становить 41023,63 грн. За медичне страхування відповідач сплачує щомісячно згідно виставлених рахунків. За вересень місяць згідно рахунку від 25.08.25 р. відповідач сплатив 650 швейцарських франків, що становить 33453,16 грн. Відповідно до рахунку від 23.10.25 р. до оплати з відповідача за медичне страхування за три місяці призначено 1 896,45 швейцарських франків (орієнтовно 101104,68 грн.). Витрати на житло та обов`язкове медичне страхування відповідача складають 6/10 частки його заробітної плати. 
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері.
Принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо їхніх дітей передбачає, що таку ж суму утримання як і відповідач, повинна надавати й позивачка як мати дітей.
Позивачкою не доведено належними доказами проживання дітей з нею. Витяги про місце реєстрації дітей за однією адресою з позивачкою не є достатніми доказами, оскільки відповідач також зареєстрований за тією ж адресою. Також позивачкою не надано жодного доказу щодо розміру витрат на дітей щомісячно. Довідка про початок навчання двох менших дітей англійської мови з вересня 2025 року лише встановлює факт відвідування дітьми даних курсів. Але не доводить оплату даних курсів саме позивачкою. Щодо витрат відповідача, то повідомляє суд, що орієнтовний розмір судових витрат відповідача складає 25 000 грн. на професійну правничу допомогу та 4 750 грн. за послуги перекладача.
Відповідач позовні вимоги визнає частково, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на користь позивачки на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/20 частини заробітку (доходів) відповідача. Відповідач зазначає, що саме такий розмір аліментів є значно більшим, ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку для кожного з двох дітей та забезпечить, з врахуванням одночасного обов`язку матері на утримання їх спільних дітей, належний та гармонійний розвиток дітей. В стягненні аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , просить відмовити, оскільки син ОСОБА_6 не проживає разом з позивачкою та всі витрати на утримання сина несе відповідач. Також повідомляє суд, що в жовтні 2025 року сину ОСОБА_6 виповнилось вісімнадцять років.

До суду надійшла відповідь на відзив. Зазначається, що відповідач у своєму відзиві наполягає на тому, що він згідний сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , лише в розмірі 1/20 частини заробітку (доходів) Відповідача, що дорівнює 5%. Проте, такий розмір аліментів є нижчим від мінімально визначеного розміру аліментів, що передбачає ч. 3 ст. 183 СК України для стягнення аліментів за судовим наказом. А саме: той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. 
Відповідач недостовірно зазначає про те, що витрати на старшого сина ОСОБА_6 несе лише він. Так, дійсно ОСОБА_9 сплатив перший внесок за навчальний рік. Позивачка також понесла значні витрати (враховуючи її доходи) на спорядження сина до навчання в Польщі та перевезення його туди в загальній сумі 105 847,02 грн. 
Звертає увагу суду, що позивачка не просить суд стягнути аліменти у твердій грошовій сумі, а в частині від його заробітку, як це визначено ст. 183 СК України. Тому не зовсім логічними є заперечення відповідача щодо того, що позивачкою не доведено витрат на утримання дітей та того, що не подано доказів її доходів. Сімейний кодекс не пов`язує можливість покриття витрат одним із батьків і закриття цих витрат іншим з батьків, хто не проживає з дітьми. Законом передбачено виділення частки, визначеної судом, від заробітку того з батьків, хто не проживає з дітьми.
Відповідач покинув сім`ю та виїхав за кордон до Швейцарії у зв`язку з перебуванням у відносинах з іншою жінкою – ОСОБА_10 , що і стало причиною їхнього розлучення. У зв`язку з цим Позивачка пережила важкий стрес. В жовтні 2024 року у позивачки було діагностовано депресію. У жовтні 2025 року позивачка звернулася до кардіолога через біль в грудях і сильний головний біль. Згідно консультативного висновку кардіолога та психіатра позивачка має соматоформну депресію, психогенну вегетативну дисфункцію та артеріальну гіпертензію з варіабельним АТ. Всі дані обставини вплинули на працездатність позивачки.
Позивачка самостійно виховує дітей, що включає ряд сімейних обов`язків, яких відповідач не має і які також впливають на фізичну можливість до праці так і часові обмеження. Згідно книги обліку доходів для визначення суми загального річного оподаткування доходи за останні місяці 2025 року значно зменшилися. Більше того, станом 22.11.2025 у зв`язку з значними витратами має заборгованість на кредитних картках. Позивачка також не має можливості придбати деякі речі для дітей (такі як зимове взуття для дітей, куртку і т.д.), вчасно оплачувати додаткові заняття англійською мовою у зв`язку з відсутністю достатньої кількості коштів, що відповідно не дає можливості показати відповідачу повноцінні необхідні витрати.
Витрати Відповідача на оренду житла в розмірі 784,50 швейцарських фунтів є не зовсім достовірною сумою та значною завищеною. Оскільки ці витрати Відповідач несе навпіл зі своєю співмешканкою – ОСОБА_11 , що підтверджується долученою до відзиву довідкою. Тобто, фактично витрати на житло ОСОБА_12 становлять 392,25 швейцарських фунтів. Також, згідно інформації розміщеної на веб-сайті за посиланням: https://en.comparis.ch/krankenkassen/input, орієнтовний розмір медичного страхування у Швейцарії на 2025 році є 378,70 швейцарських франків. А на 2026 рік така сума буде коливатися залежно від компанія, яка надає медичне страхування в розмірі орієнтовно 419 швейцарських франків. Таке обов`язкове медичне страхування згідно швейцарського законодавства можна покращувати, щоб користуватися додатковими послугами, що відповідно збільшить суму місячного внеску.
Наскільки стало відомо позивачці, відповідач зі своєю співмешканкою планують спільну дитину та вагітність і в зв`язку з цим вирішили покращити свої медичні страхові поліси, що і вплинуло на збільшення суми страхової виплати. А тому витрати на медичне страхування в розмірі 650 швейцарських франків не відповідають реальним цінам та є не співрозмірними з необхідними, нагальними потребами його спільних з позивачкою дітей.

Представник відповідача подала заперечення. Зазначає, що позивачка надає недостовірну інформацію щодо наміру позивачки оплачувати навчання старшого сина ОСОБА_6 за кордоном. Починаючи з серпня 2024 року відповідач з сином ОСОБА_6 постійно підтримували зв`язок та вели розмови про вступ сина у навчальний заклад за кордоном, визначались з навчальним закладом, країною навчання, вартістю навчання, фінансову можливість батька оплачувати дане навчання. В травні 2025 року у зв`язку із проблемами з роботою у відповідача домовленість батька з сином про навчання сина за кордоном була під загрозою. Але в подальшому питання з роботою у відповідача було вирішено та він повідомив сина про те, що їх домовленість про повне забезпечення батьком всіх витрат щодо навчання сина та його потреб залишається в силі. Наслідком чого було вступ сина до навчального закладу в Польщі та подальші оплати з боку батька за навчання, гуртожиток, документи, надання коштів сину на його поточні потреби (квитанції про оплати відповідачем зазначених витрат долучені до відзиву).
Звертає увагу суду, що відповідач не лише один раз оплатив навчання сина, як стверджує позивачка у відповіді на відзив, а продовжує нести всі витрати на старшого сина ОСОБА_6 , про що були долучені докази до відзиву та долучаються нові докази до даного заперечення.
Позивачка стверджує, що понесла значні витрати на сина ОСОБА_6 та надає до відповіді на відзив копії документів, які є неналежними доказами, не мають відношення до предмету позову та не доводять витрати саме на старшого сина. А саме: скріншоти повідомлень з електронної пошти, позивачка зазначає дані документи як «проживання ОСОБА_13 ». З даних скріншотів неможливо встановити назву електронної пошти, на яку надходили повідомлення, та кому належить дана електронна пошта, повідомлення написані іноземною мовою, позивачем не було надано перекладу даних документів, засвідченого перекладачем.
Позивачкою не було долучено банківських квитанцій про оплату вартості житла, зазначеного у скріншотах, в розмірі 1 425,96 злотих та 1 425,60 злотих. Тобто позивачка не надала належних доказів оплати житла.
Старшому сину ОСОБА_6 з вересня 2025 року було надано для проживання гуртожиток від навчального закладу (про що свідчать довідка від університету та квитанції про оплату гуртожитка, долучені відповідачем до відзиву). Тому якщо позивачка і понеcла якісь витрати на оренду житла, то лише для забезпечення власних потреб.
Копії квитанцій про оплати за поліси Зелена картка від 27.09.2025 р. та 27.10.2025 р, фіскального чека від 02.10.2025 р. на бензин та роздруківка з невідомого джерела щодо витрат в розмірі 3071,22 грн. та 987,24 грн. - роздруківки витрат на суму 3071,22 грн. та 987,24 грн. є неналежними доказами, оскільки дані роздруківки не є чеками чи банківськими квитанціями, не містять назви продавця, також неможливо визначити звідки вони були роздруковані. Також дані роздруківки не містять назви товару, тому неможливо визначити який товар придбавався.
Щодо квитанцій за оплату страхових полюсів та бензин, то дані витрати не є витратами на утримання дитини. З квитанцій про оплату страхових полюсів та бензин неможливо встановити платника. Банківських квитанцій чи виписки щодо оплати даних витрат зі свого рахунку позивачка не долучала.
Відповідно до листа РСЦ ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирських областях від 24.11.2025 р. за громадянкою ОСОБА_1 зареєстровані два транспортних засоби: Honda E NS1 та Nissan Leaf. Дані транспортні засоби є електромобілями. Відповідно до вищенаведеного, хто оплачував страхові полюси, ніс витрати на бензин, чому були витрати на бензин, якщо позивачка користується електромобілями, встановити неможливо, позивачка про дані обставини суд не повідомляє та доказів не надає.
Щодо купівлі згідно чеків від 20.09.2025 р. та 27.09.2025 р. (купівля белакно Дуо гель). Дані документи долучені позивачем як ліки для лікування сина ОСОБА_6 . Позивачем не долучено жодних медичних документів, відповідно до яких можна встановити, що сину ОСОБА_6 було встановлено діагноз та рекомендовано даний засіб як лікування. Відповідно визначити для кого куплявся даний засіб, і як наслідок зазначити як пацієнта сина ОСОБА_6 , неможливо.
Позивачка повідомляє відомості, що на рахунок сина ОСОБА_6 були зараховані кошти, які позивач ніби надала сину готівкою, та посилається на долучення банківської виписки по рахунку сина ОСОБА_6 . При цьому до відповіді на відзив банківської виписки по рахунку сина ОСОБА_6 не надано.
Банківські квитанції щодо витрат в магазинах, як України, так і Польщі не дозволяють встановити платника, суму витрачених коштів та установу, якій була заплачені кошти. Чеки дозволяють встановити перелік товарів, які були здійснені.
З чеків про купівлю одягу неможливо визначити кому куплявся одяг, чи дітям, чи самій позивачці, оскільки в чеках не зазначено розмірів.
Документи про витрати позивачки, які вона долучила до відповіді на відзив, не перевищують розмір коштів, які були сплачені позивачці відповідачем. Фактично позивачка надає звіт про витрати, які були здійснені за рахунок коштів відповідача.
Припущення позивача щодо наявності іншої жінки у відповідача та наміру відповідача мати ще одну дитину є домислами ображеної жінки. Відповідач працював в Україні в юридичній особі з іноземними інвестиціями. Йому було запропоновано підвищення по роботі з переїздом за розташуванням іншого офісу юридичної особи за кордоном, на яке відповідач погодився. При розірванні шлюбу з позивачем в травні 2024 року відповідач залишив їй та дітям все спільне майно, про що було укладено договір поділу подружнього майна (копія долучена до відзиву). Після розірвання шлюбу відповідач продовжував і продовжує спілкуватись з дітьми, надавати кошти на їх утримання, старшого сина забрав за кордон та забезпечує всі його витрати, пов`язані з навчанням та проживанням.
Як доказ погіршення свого фінансового стану позивачка надає суду копію Книги обліку доходів за 2025 рік ФОПа 3 групи. Звертають увагу, що даний документ виписаний самою позивачкою, та не підтверджений належними документами. Відповідно до ст. 296.3 Податкового кодексу України платники єдиного податку третьої групи подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду. Тобто станом на дату подання відповіді на відзив у позивача мають бути наявні подані податкові декларації за 1, 2 та 3 квартал 2025 року. Саме ці податкові декларації, які подані та прийняті податковим органом, є належними доказами доходів позивача. Дані декларації позивачка не надає.
Що стосується скріншотів з іноземних сайтів, долучених позивачем до відповіді на відзив, то дані документи викладені іноземною мовою, переклад позивачка не долучала, що не дає можливості зрозуміти інформацію, викладену в даних документах.
Позивачка стверджує про погіршення свого фінансового стану, повідомляє суд про наявність боргу за кредитами в різних банках, при цьому банківських виписок по кредитних рахунках не надає. Тобто нічим не підтверджує своє ствердження про наявність боргів.
Також позивачка повідомляє суд про неможливість вчасно оплатити заняття англійською мовою дітей та придбання деяких речей для дітей. При цьому позивачка в липні 2025 року купляє два транспортних засоби: електромобілі Honda E NS1 2025 року випуску та Nissan Leaf 2015 року випуску.
Автомобіль Honda E NS1 2025 року випуску, згідно інформації з сайту продажу автомобілів, коштує 22 000 доларів США.
Придбання позивачкою даних транспортних засобів спростовує її ствердження про погіршення фінансового стану, який не дозволяє оплачувати навчання менших дітей та придбавати одяг для дітей.
Припущення позивача щодо сплати відповідачем лише частини орендної плати не відповідають обставинам справи. Відповідачем було долучено до відзиву копії рахунку на оплату оренди житла та копію банківської квитанції про оплату оренди з рахунку відповідача. Дані документи доводять розмір витрат відповідача на оренду житла саме в розмірі 784,50 швейцарських фунтів, який було зазначено ним у відзиві.
Припущення позивачки щодо завищеної вартості медичного страхування відповідача спростовуються копіями рахунків на оплату медичного страхування та квитанцій про оплату даного страхування. Позивачка не проживає в Швейцарії, не обізнана з ринком послуг медичного страхування, не володіє інформацією щодо вартості таких послуг, не може визначити рівень таких цін. 
Заробітна плата відповідача складає 5 606,65 швейцарських франків.
Основні витрати відповідача в місяць становлять: оренда житла - 784,50 швейцарських франків, обов`язкова оплата радіо та телебачення – 335 швейцарських франків, медичне страхування – 617,28 швейцарських франків, оплата витрат старшого сина Данила – 800 швейцарських франків (360 франків навчання, 150 франків – гуртожиток, 100 франків – перерахунок коштів на рахунок сина для його поточних витрат та інше). Крім того відповідач має витрати на харчування, предмети гігієни, одяг, взуття, лікування, проїзд та інші поточні витрати. 
Позивач просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 7/10 частки від його доходу.
7/10 частки від 5 606,65 швейцарських франків становить 3 924,66 швейцарські франки, що відповідно до курсу НБУ станом на 08.01.2026 року при курсі 53,6627 гривень за 1 швейцарський франк становить 210 607,85 гривень. 
7/10 частки від доходу відповідача перевищує прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років в 65 разів. Позивачка не наводить жодних пояснень необхідності стягнення аліментів в такому занадто завищеному розмірі. 
Розмір аліментів, на які погоджується відповідач, є таким, що значно перевищує прожитковий мінімум на дітей відповідного віку. Крім обов`язку батька забезпечувати дітей, існує рівнозначний обов`язок і матері щодо такого забезпечення. Позивачка, яка має можливість одночасно придбати декілька транспортних засобів, при цьому вартість лише одного з них є 22 000 доларів, однозначно має можливість забезпечувати спільних дітей так само, як і батько. 
З огляду на вищезазначене вважає, що позивачкою не доведено підстав стягнення аліментів на старшого сина ОСОБА_6 , не доведено підстав стягнення аліментів в значно завищеному розмірі, позивачка у власних корисливих цілях має намір збагатитись за рахунок відповідача. Тому просить суд визначити розмір аліментів, що зазначений у відзиві на позовну заяву. 

Справа надійшла до суду 08.09.2025 р. 
Провадження у справі було відкрито 12.09.2025 року, справа призначалася до розгляду на 08.10.2025, 17.11.2025, 03.12.2025, 09.01.2026, 10.02.2026. 

Позивачка позов підтримала з підстав, що у ньому викладені. Додала, що причиною розірвання шлюбу стала зрада її чоловіка. Відповідач скористався тим, що є батьком трьох дітей, тому він мав змогу під час воєнного стану виїхати до Швейцарії. Завдяки зусиллям позивачки, яка виховувала дітей, відповідач мав більше часу, що дозволило йому мати зростання, та влаштуватися на кращу роботу. Тому вона вважає справедливим заявлений нею розмір аліментів. Адже після розлучення її здоров`я погіршилося, також погіршився добробут, майновий стан, вона змушена купувати ліки. Вважає, що на утримання трьох дітей має отримувати від відповідача приблизно 120 000 грн. щомісячно, і ця грошова сума забезпечить належні умови проживання дітей. При цьому на запитання, скільки саме коштів на утримання дітей вона щомісячно витрачає, що саме купує дітям, позивачка не надала відповіді. Також пояснила, що до часу звернення до суду відповідач надавав кошти на утримання дітей, вона безлімітно користувалася його банківською карткою, але коли один місяць така допомога стала дещо меншою, то вона для себе зрозуміла, що у подальшому грошова допомога від відповідача може бути нестабільною, тому звернулася з позовом до суду про стягнення аліментів. Щодо автомобілів, то зазначила, що автомобіль Honda E NS1 2025 року випуску був придбаний її батьками та переданий їй, а автомобіль Nissan Leaf 2015 року випуску – то є спільна сумісна власність подружжя, і цей автомобіль вона зареєструвала на себе на прохання відповідача. Не заперечує, що згідно договору про поділ майна їй у власність було виділено будинок та три земельні ділянки. 
Представник позивачки підтримала позов з підстав, що у ньому викладені. Додала, що оскільки сину ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 виповнилося 18 років, то з 08.09.2025 року і до 30 жовтня 2025 року просить визначити розмір аліментів на утримання трьох дітей, як зазначено у позові - 7/10 усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а з 31 жовтня 2025 року і до повноліття двох дітей визначити аліменти у розмірі 5/10 усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. 
Відповідач в судове засідання не з`явився. 
Представник відповідача позов визнала частково. Пояснила суду, що позивачка користувалася банківською карткою відповідача, отримувала від нього грошові перекази, тому взагалі відсутні підстави для звернення до суду з позовом, оскільки права позивачки не порушувалися відповідачем. При цьому, відповідач згідний сплачувати аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/20 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Наголошує, що після розірвання шлюбу сторони поділили спільне майно подружжя, і у власність позивачки перейшов житловий будинок та три земельні ділянки. Також позивачка має у власності автомобіль Honda E NS1 2025 року випуску вартістю 22 000 доларів США, та автомобіль Nissan Leaf 2015 року випуску. Адже при визначенні розміру аліментів суд має враховувати, серед іншого, майновий стан сторін. 

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, надані сторонами, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Обставини справи. 
Як встановлено в судовому засіданні, сторони є батьками дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 10.04.2024 р. (справа № 570/1004/24) шлюб між сторонами був розірваний. 
Згідно з положеннями законодавства, місце проживання дитини до 10 років визначається за згодою батьків, з 10 до 14 років - за спільною згодою батьків та самої дитини, а з 14 років неповнолітня особа сама обирає, з ким із батьків проживати. 
Станом на час звернення до суду діти проживали з позивачкою. 
Протилежне не було доведене відповідачем. 
Обов`язковою умовою для стягнення аліментів на дитину на користь одного з батьків є факт проживання з ним самої дитини, на утримання якої і стягуються аліменти (постанова Верховного Суду від 22 листопада 2022 року у справі № 188/1029/19). 
03.07.2025 року відповідач перерахував позивачці 100 EUR як аліменти, про що не заперечували сторони та їх представники (а.с. 86, 87). 
03.07.2025 року відповідач перерахував позивачці 1200 EUR як аліменти, про що не заперечували сторони та їх представники (а.с. 88, 89). За липень 2025 року позивачка отримала від відповідача грошові кошти на утримання дітей, що складає в еквіваленті (49,13х1300) 63869 грн.
04.08.2025 року відповідач перерахував позивачці 1200 EUR як аліменти, про що не заперечували сторони та їх представники (а.с. 90, 91). За серпень 2025 року позивачка отримала від відповідача грошові кошти на утримання дітей, що складає в еквіваленті (47,64х1200) 57 168 грн.
01.09.2025 року відповідач перерахував позивачці 1300 EUR як аліменти, про що не заперечували сторони та їх представники (а.с. 84, 85). За вересень 2025 року позивачка отримала від відповідача грошові кошти на утримання дітей, що складає в еквіваленті (48,19х1200) 62 647 грн.
Позивачка звернулася з позовом про стягнення аліментів 08.09.2025 року. 
Позивачка зазначила, що звернення до суду обумовлено тим, що вона не певна, що відповідач буде продовжувати у добровільному порядку надавати допомогу на утримання дітей. Також зазначила, що у минулому допомога на дітей була нерегулярною або взагалі відсутня. Зазначена обставина не була спростована представником відповідача. 
Відповідач також приймав участь у додаткових витратах щодо сина ОСОБА_6 . Так, 22.07.2025 р. відповідач сплатив 22 польських злотих, оплата за студентське посвідчення, відповідно до курсу НБУ станом на 22.07.25 р. 11,4397 грн. за 1 польський злотий, становить 251,67 грн.; 22.08.2025 р. відповідач сплатив 530 польських злотих, оплата на студентський депозит, відповідно до курсу НБУ станом на 22.08.25 р. 11,2862 грн. за 1 польський злотий, становить 5981,69 грн.
Як пояснила позивачка, з часу звернення до суду відповідач перестав надавати допомогу позивачці на утримання дітей.
Проте зазначене не у повній мірі відповідає обставинам справи. 
Відповідач продовжував приймати участь у витратах, в тому числі й додаткових, на утримання сина: 
01.10.25 р. відповідач сплатив 2 150 EUR - оплата за навчальний рік сина ОСОБА_6 , перший внесок, що відповідно до курсу НБУ станом на 01.10.25 р. 48,3028 грн. за 1 євро розмір становить 103 851,02 грн.;
01.10.25 р. відповідач сплатив 34,70 польських злотих, оплата за гуртожиток за вересень 2025 р. (квитанція про оплату від 01.10.25 р.), відповідно до курсу НБУ станом на 01.10.25 р. 11,3111 грн. за 1 польський злотий, становить 392,50 грн.;
17.10.25 р. відповідач сплатив 520 польських злотих, оплата за гуртожиток за жовтень 2025 р., відповідно до курсу НБУ станом на 17.10.25 р. 11,4124 грн. за 1 польський злотий, становить 5934,45 грн.
ІНФОРМАЦІЯ_6 син ОСОБА_6 досягнув повноліття. 
06.11.25 р. відповідач сплатив 529 польських злотих, оплата за страхування (договір страхування від 06.11.25 р.), відповідно до курсу НБУ станом на 06.11.25 р. 11,3535 грн. за 1 польський злотий, становить 6006 грн.
Після розірвання шлюбу сторони уклали договір про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя (а.с. 63-65). 
Позивачка отримала у власність житловий будинок по АДРЕСА_1 , та земельні ділянки: площею 0,2478 га в с. Великий Житин Рівненського району Рівненської області з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; площею 0,10 га в с. Великий Житин Рівненського району Рівненської області з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; площею 0,15 га в с. Великий Житин Рівненського району Рівненської області з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства. 
Сторони не надали суду довідки про вартість зазначеного майна. 
Проте, з відкритих джерел, вартість земельної ділянки площею 0,2478 га коливається у межах від 25000 до 60000 доларів США, вартість земельної ділянки площею 0,10 га коливається у межах від 8000 до 12000 доларів США, вартість земельної ділянки площею 0,15 га коливається у межах від 7000 до 15000 доларів США. 
Позивачка є власницею автомобіля Honda E NS1 2025 року випуску, з відкритих джерел, вартість автомобіля складає від 21 999 доларів США. 
Позивача є власницею автомобіля Nissan Leaf 2015 року випуску. З відкритих джерел, мінімальна вартість такого автомобіля складає 6450 доларів США. 
Позивачка не надала суду належні та допустимі докази щодо своїх доходів. 
Відповідач надав суду довідку про доходи, які складають 5606,65 швейцарських франків (1 швейцарський франк дорівнює 55,86 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 10.02.2026 року), що в еквіваленті відповідає 313 187, 46 грн. 

Положення законодавства. 
За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно ч. 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу), матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. 
В силу вимог статті 182 СК України суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Аліменти, стягнені на користь одного з батьків на утримання дитини, є відшкодуванням звичайних витрат, спрямованих на забезпечення потреб та інтересів дитини для її повноцінного розвитку. Оплата ж навчання в приватних навчальних закладах не є звичайними витратами, що охоплюються поняттям аліментів. За доведеності особливих обставин оплата навчання дитини в таких закладах може бути підставою для стягнення додаткових витрат (постанова Верховного Суду від 10.04.2024 у справі №761/43598/21). 
Надання послуг із організації вступу до вищих навчальних закладів для здобуття професійної освіти, щодо підготовки документів для поїздки на навчання до навчального закладу за кордоном, вступ до навчального закладу за кордоном та консультації з цих питань є особливими обставинами, щодо яких передбачено стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини відповідно до положень статті 185 СК України (постанова Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 640/15771/19).

Висновки суду. 
У постанові ВС від 13.06.2024 року у справі № 760/17498/22 зазначено: «Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі N 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі N 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі N 209/3085/20).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі N 638/2304/17 (провадження N 61-2417сво19)).
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини (частина перша статті 179 СК України).
Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання (абзац 2 частини другої статті 179 СК України).
Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України (частина третя статті 179 СК України)».
Отже, Верховний Суд вважає, що сплата аліментних платежів на банківський рахунок самої дитини має бути врахована при визначенні заборгованості, оскільки аліменти є власністю дитини.
Щодо нашого випадку, то сплата відповідачем грошових коштів на рахунок сина ОСОБА_6 (2000 грн. - 14.09.25 року, 5000 грн. - 29.10.25 року) розцінюється судом як сплата відповідачем аліментів на його утримання. Тому у суду немає підстав для ухвалення рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , за період з часу звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. 
Суд вважає, що за встановлених при розгляді справи обставинах, враховуючи матеріальне становище платника аліментів; матеріальне становище дітей, які за липень-вересень отримали 183 684 грн. грошової допомоги від відповідача, а доказів того, що відповідач до липня 2025 року не надавав допомогу на утримання дітей – позивачка не надала; у вересні-жовтні відповідач сплатив на утримання сина ОСОБА_6 7000 грн., суд вважає, що вимоги позивачки підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання двох дітей в розмірі 1/20 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів. 
З урахуванням наявних відомостей про доходи відповідача, це буде відповідати по 7829,68 грн. на кожну дитину, щомісячно, оскільки відповідач фактично надавав допомогу позивачці на утримання сина ОСОБА_6 у період з вересня по 25 жовтня 2025 року (до досягнення дитиною повноліття). 
Прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років в Україні у 2025 році становив 3196 грн. на місяць. Цей показник затверджено Законом «Про Державний бюджет України на 2025 рік» і він залишається незмінним протягом усього року, починаючи з 1 січня 2025 року. 
З 1 січня 2026 року в Україні встановлено нові розміри прожиткового мінімуму для дітей: для дітей до 6 років - 2 817 грн, для дітей від 6 до 18 років - 3 512 грн. 
Тобто відповідач буде сплачувати аліменти у розмірі більше ніж два прожиткових мінімуми на кожну дитину. Таким чином суд вважає, що визначений розмір аліментів забезпечить потреби та нормальні умови життя кожної дитини.
Суд також зауважує, що обов`язок з утримання дітей покладений на обох батьків. 
Згідно ч.2 ст. 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Тому суд вважає за можливе зазначити, що мінімальний розмір аліментів на дитину складатиме прожитковий мінімум. 
Стягнення аліментів на має бути проведене на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньку ОСОБА_5 з 08.09.2025 року - саме з того часу, відколи відповідач перестав надавати допомогу позивачці на утримання цих дітей. 
Щодо аргументів позивачки про те, що завдяки їй відповідач досягнув певного успіху у житті, що вона витрачала свій час на те, щоб доглядати за дітьми, то зазначені обставини не впливають на визначення розміру аліментів у сторону їх збільшення. Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зазначені в ст. 182 СК України. На думку суду, аргументи, які навела позивачка, не підпадають під визначення «інші обставини, що мають значення». 
Придбання позивачкою транспортного засобу автомобіля Honda E NS1, 2025 року випуску, спростовує твердження про погіршення її фінансового стану, який не дозволяє оплачувати навчання менших дітей, придбавати одяг для дітей, утримувати дітей. Суд ще раз зауважує, що аліменти, стягнені на користь одного з батьків на утримання дитини, є відшкодуванням звичайних витрат, спрямованих на забезпечення потреб та інтересів дитини для її повноцінного розвитку. Оплата ж навчання в приватних навчальних закладах не є звичайними витратами, що охоплюються поняттям аліментів.
Позивачка зазначила, що автомобіль Honda E NS1, 2025 року випуску, був придбаний її батьками, а зареєстрований на неї, але доказів того, що зазначений автомобіль був придбаний батьками позивачки, вона не надала. 
Суд також зазначає, що позивачка при поділі майна подружжя отримала будинок та три земельні ділянки, а у власність відповідача був виділений автомобіль. Вартість отриманого позивачкою майна має враховуватися при оцінці її майнового стану. 
Суд звертає вагу на пояснення позивачки, яка зазначила, що після розлучення її майновий стан погіршився, погіршилося її здоров`я, вона витрачає певну грошову суму на своє лікування. І, серед іншого зазначила, що не може спогнозувати свої щомісячні витрати, тому у залежності від того, який розмір аліментів вона отримуватиме від відповідача на утримання дітей, і які витрати вона нестиме на себе, буде залежати скільки коштів залишатиметься на утримання дітей. 
Суд зазначає, що аліменти є виключно коштами на утримання дитини (дітей).
Тобто аліменти спрямовані на забезпечення дитини, і їх розмір має відповідати її потребах, а не підвищенню рівня життя того з батьків, з ким вона проживає.
Серед іншого, рішення суду має бути обґрунтованим, справедливим. 
З огляду на вищезазначені обставини справи суд вважає за доцільне зазначити про принцип «балансу ймовірностей» (balance of probabilities), що є одним з основних в розгляді судом питань приватно-правових відносин і цей стандарт притаманний саме цивільним справам, про що зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини і основоположних свобод від 23.08.2016 року у справі «J.K. та інші проти Швеції», а також у рішенні від 15.11.2007 року у справі «Бендерський проти України». 
Верховний Суд також зазначає про необхідність у застосуванні такого принципу, зокрема, про це зазначено у постановах від 23.10.2019 року по справі №917/1307/18, від 10.09.2019 року по справі №916/2403/18, від 02.10.2018 року по справі №910/18036/17, від 14.08.2018 року по справі №905/2382/17, зокрема, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. 
Тобто, у зазначених судових рішеннях наголошується на необхідності застосування при винесенні рішення стандарту переваги більш вагомих та переконливих доказів, тобто коли висновок про існування певної стверджуваної обставини з урахуванням поданих стороною доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.).
Суд досить ретельно розглянув справу, уважно заслухав позивачку, представників сторін, дослідив подані позивачкою та її представником докази та прийняв до уваги їх аргументи, дослідив подані представником відповідача докази та прийняв до уваги їх аргументи, та, з урахуванням принципу «балансу ймовірностей» дійшов висновку про часткове задоволення позову. 

Судові витрати.
За змістом ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Розподіл між сторонами судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України. 
За положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачка просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати, що складаються з: 27 000 грн. - витрат на правничу допомогу, 1200 грн. - за послуги перекладача, 2 468 грн. - за послуги кур`єрської пошти DHL.
Суду не були надані докази понесення позивачкою судових витрат в сумі 27 000 грн. - витрат на професійну правничу допомогу, тому у суду немає підстав для стягнення цих витрат з відповідача на користь позивачки. 
Витрати, пов`язані з витребуванням доказів щодо довідки про доходи відповідача, становлять: 1200 грн. - за послуги перекладача, 2 468 грн. - за послуги кур`єрської пошти DHL.
Згідно частини 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Позивачка не довела суду, що у неї були труднощі з отриманням від відповідача довідки про його доходи, і що у зв`язку з цим вона змушена була вживати заходи щодо витребування доказів. 
Позивачка в судовому засіданні пояснила, що вона не зверталася до відповідача з пропозицією надати їй довідку про доходи, і що відповідач відмовив їй у наданні такої довідки. 
Отримавши позов відповідач добровільно, через свого представника, надав суду довідку про свої доходи. 
Тому суд, з урахуванням поведінки сторін, дійшов висновку про те, що інші витрати, пов`язані з розглядом справи і що стосуються витребування доказів - 1200 грн. за послуги перекладача, 2 468 грн. за послуги кур`єрської пошти DHL не підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачки. 
Зважаючи, що позов був задоволений на 7,14%, то з відповідача на користь держави мають бути стягнуті судові витрати (сплата судового збору) у розмірі 86 грн. 48 коп. 
Позивачка та представники сторін були повідомлені про дату і час оголошення рішення суду. 

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, 

в и р і ш и в :

Позов  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2  про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - задоволити частково. 

Стягнути з ОСОБА_2 на користь:

? ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/20 частини від усіх видів його заробітку (доходів), але не менше прожиткового мінімуму на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 08.09.2025 року, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття;  

? Рівненського районного суду Рівненської області за наступними реквізитами: отримувач коштів: ГУК у м. Києві, код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача – Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106, сума – 86 грн. 48 коп. (судовий збір). 

Рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання. 

У задоволенні решти заявлених позовних вимог – відмовити. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивачка: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканка: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 ). 

Суддя Красовський О.О.