Справа № 724/4201/25 	
Провадження № 2/724/118/26	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2026 року м. Хотин
Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді: Єфтеньєва О.Г.,
за участю секретаря судового засідання: Лазарюк О.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хотині Чернівецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Хотинська державна нотаріальна контора Чернівецької області про зняття арешту на нерухоме майно,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Боднарюк Віталій Іванович, звернувся до суду із заявленими вимогами, в яких просить зняти арешт із нерухомого майна, а саме квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який було накладено Хотинською державною нотаріальною конторою, тип обтяження: заборона на нерухоме майно; реєстраційний номер обтяження: 6901536; зареєстровано: 28.03.2008 року Хотинською державною нотаріальною конторою; підстава обтяження: договір застави, НБ № 0229436, 26.11.1997 року, Хотинська держконтора, реєстровий № 743, заборона № 120; власник: ОСОБА_2 ; додаткові дані: архівна заборона/арешт № 149004-952 від 26.11.1997 року.
В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що 21 липня 1998 року ОСОБА_1 уклав із ОСОБА_2 , який діяв від себе та від своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , договір купівлі-продажу нерухомого майна, який був зареєстрований у Хотинській філії товарної біржі «Дніпродзержинська», реєстраційний номер 001/031 -Н. У відповідності до даного договору, позивач ОСОБА_1 купив чотирьохкімнатну квартиру загальною площею 104,60 кв.м., жилою площею 57.30 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Враховуючи втрату оригіналу договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21 липня 1998 року, позивач ОСОБА_1 був позбавлений можливості в позасудовому порядку підтвердити своє право власності на придбану ним квартиру, саме тому вимушений був звернутися до суду із позовною заявою про визнання за ним права власності на вказану квартиру.
Так, у відповідності до рішення Хотинського районного суду від 12 серпня 2025 року було визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 104,30 кв.м., житловою площею 57,30 кв.м., загальною вартістю 402301,00 грн., яка перебуває у фактичній власності ОСОБА_1 на підставі втраченого договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.07.1998 р., укладеного та зареєстрованого в Хотинській філії товарної біржі «Дніпродзержинська», реєстраційний номер 001/031-Н.
Так, 12 листопада 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно Хотинської міської ради Колибняк І.В. про проведення реєстраційних дій, а саме із метою зареєструвати за ним право власності на вищевказану квартиру, право власності на яку за ним було визнано у відповідності до рішення суду.
Однак, 17 листопада 2025 року державним реєстратором було прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій через наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме: наявна заборона на нерухоме майно, а саме договір застави від 26.11.1997 року, накладений Хотинської державною нотаріальною конторою на дану квартиру за попереднім власником.
Представник позивача звертає увагу суду, що позивач ОСОБА_1 придбав квартиру у відповідача ОСОБА_2 , у відповідності до договору купівлі-продажу ще 21 липня 1998 року, посвідченого Хотинською філією товарної біржі «Дніпродзержинська», й фактично із того часу являється власником квартири.
В той час, заборона на дане нерухоме майно, а саме договір застави було укладено 26.11.1997 року, проте відомості про таку архівну заборону/арешт було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державною нотаріальною конторою лише в 28.03.2008 року на майно відповідача ОСОБА_2 , який у той час не мав жодного відношення до даної квартири, оскільки не був її власником.
Отже, обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено стосовно попереднього власника майна, а саме відповідача ОСОБА_2 , який на день внесення запису до реєстру, а саме 2008 року не був власником вищевказаної квартири.
Таким чином, накладення обтяження порушує права позивача ОСОБА_4 , що позбавляє його можливості зареєструвати право власності на належне йому майно.
Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 15 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального провадження. 
Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 12 січня 2026 року у справі витребувано докази.
Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 18 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. 
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, від його представника – адвоката Боднарюка В.І. надійшла заява, в якій просить судове засідання провести без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує щодо їх задоволення.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Хотинської державної нотаріальної контори Чернівецької області Мартинюк Є.Р. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 
Судом встановлено, що 21 липня 1998 року між ОСОБА_2 , який діяв за себе та свою неповнолітню дочку ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме чотирьохкімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 104,60 кв.м., житловою – 57,30 кв.м.
Цей договір зареєстрований в Хотинській філії Товарної біржі «Дніпродзержинська», реєстраційний номер 001/031-Н і не підлягає нотаріальному посвідченню.
Крім того, договір купівлі-продажу зареєстрований у Хотинському БТІ 21.07.1998 р. в реєстровій книзі № 14, стор. № 229, реєстр. № 2601.
Відповідно до довідки КП «Хотинське бюро технічної інвентаризації» № 299 від 25.07.2025 р. вбачається, що згідно з матеріалами архівного зберігання станом на 31.12.2012 власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.07.1998 р. посвідченого Хотинською філією товарної біржі «Дніпродзержинська», реєстраційний номер 001/031-Н та зареєстрований в Хотинському БТІ 21.07.1998 р. в реєстр. книгу № 14, реєстр. № 2601, стор. № 279.
Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 12 серпня 2025 року, яке набрало законної сили 12 вересня 2025 року, визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 104,30 кв.м., житловою площею 57,30 кв.м., загальною вартістю 402301,00 грн. (чотириста дві тисячі триста одна гривня 00 коп.), яка перебуває у фактичній власності ОСОБА_1 на підставі втраченого договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.07.1998 р., укладеного та зареєстрованого в Хотинській філії товарної біржі «Дніпродзержинська», реєстраційний номер 001/031-Н.
Згідно рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно І. Колибняк № 81883462 від 17 листопада 2025 року про відмову в проведенні реєстраційних дій, вирішено відмовити у проведенні реєстраційної дії за Заявою ОСОБА_1 у зв`язку із наявними суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме: наявна заборона на нерухоме майно, а саме договір застави від 26.11.1997 року, накладений Хотинської державною нотаріальною конторою на дану квартиру за попереднім власником. Отже, на момент відчуження квартири згідно договору купівлі-продажу неможливо встановити факт відсутності заборони на нерухоме майно (застави).
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 450336546 від 03.11.2025 року, вбачається, що у графі «Відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна» містяться наступні записи: тип обтяження: заборона на нерухоме майно; реєстраційний номер обтяження: 6901536; зареєстровано: 28.03.2008 року 19:53:00 за № 6901536 реєстратором: Хотинська державна нотаріальна контора, 60000, Чернівецька область, Дністровський район, м. Хотин, вул. Шевченка, 2-Г; підстава обтяження: договір застави, НБ № 0229436, 26.11.1997 року, реєстровий № 743, заборона № 120; об`єкт обтяження: квартира за адресою: АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_2 ; додаткові дані: архівна заборона/арешт № 149004-952 від 26.11.1997 року.
Згідно витребуваної судом інформації, а саме копії Договору застави, посвідченого у Хотинській державній нотаріальній конторі 11 липня 1997 року за реєстровим № ДС-347, укладеного між банком «Україна» та ОСОБА_2 , вбачається, що для забезпечення своєчасного виконання кредитного договору заставодавець здійснив заставу майна заставодержателю, а саме: комплекс меблів Трембіта, дві м`ягкі частини, спальний гарнітур, холодильник ОСОБА_5 , телевізор Електрон, пральна машина Волна, кухонний гарнітур. 
Судом встановлено, що інформація в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно Акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна» відсутня.
Як вбачається із будинкової книги для прописки громадян, що проживають у будинку по АДРЕСА_1 , в даній квартирі 03.09.1998 року був зареєстрований позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 – ОСОБА_8 .
Окрім того, як вбачається із Інформації з Єдиного реєстру боржників, відомості за ОСОБА_1 у Єдиному реєстрі боржників відсутні.
Також судом досліджено копію технічного паспорта та Витяг з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації на вищевказану квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов`язки виникають із дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у рази їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої, частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) прийшла до висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).
Визначення терміну обтяження закріплено п. 5 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", згідно з яким обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших осіб, яких законом уповноважено накладати відповідну заборону (обмеження), або такі, що виникли з правочину.
Відповідно до п. 9 ст. 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси накладають та знімають заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно, а також у випадках, встановлених законодавством, - рухомого майна.
Статтею 74 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.
Безпосередньо порядок зняття заборон відчуження нерухомого майна регламентований п. 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Відповідно до п. 5.1. Порядку № 296/5 нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема: кредитора про погашення позики; про припинення розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення Фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу відкриття спадщини на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувана за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Якщо заборону знімає нотаріус, який її не накладав, він направляє за місцем зберігання справи, що містить відомості про накладання заборони, повідомлення про зняття заборони.
Пунктом 6 глави 15 розділу II Порядку № 296/5 передбачена реєстрація зняття заборони відчуження та арешту майна. Про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на майно нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна.
Зняття заборони є завершальною стадією вчинення нотаріальної дії, передбаченої ст. 73 Закону України «Про нотаріат», та здійснюється виключно нотаріусом.
Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 31-2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація припинення обтяження речових прав у результаті зняття нотаріусом заборони на відчуження нерухомого майна відповідно до Закону України «Про нотаріат» проводиться нотаріусом, яким знято відповідну заборону на відчуження нерухомого майна, одночасно з її зняттям.
Відповідно до ч. 6 ст. 31-2 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нотаріус у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості, що має наслідком набуття, зміну чи припинення речових прав, їх обтяжень одночасно зі вчиненням такої нотаріальної дії, самостійно формує та реєструє заяву про державну реєстрацію прав та проводить державну реєстрацію прав у порядку, передбаченому цим Законом.
Отже, відповідно до чинного законодавства України процедура зняття заборони відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) відноситься до нотаріальних дій, які вчиняються саме нотаріусами. Нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) у тому числі на підставі рішення суду.
Нотаріус у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, що має наслідком набуття, зміну чи припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно одночасно зі вчиненням такої нотаріальної дії, самостійно формує та реєструє заяву про державну реєстрацію прав та проводить державну реєстрацію прав у порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року в справі № 203/3435/21 (провадження № 61-5467св22) зазначено, що «наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Як вбачається із матеріалів справи, Хотинською державною нотаріальною конторою 28.03.2008 року було накладено тип обтяження: заборона відчуження, архівна заборона/арешт № 149004-952 від 26.11.1997 року за договором застави, НБ № 0229436 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої зазначено ОСОБА_2 . Однак, в ході розгляду, судом встановлено, що на момент накладення арешту на зазначену вище квартиру, вона не належала боржнику ОСОБА_2 , а перебувала у власності позивача згідно договору купівлі-продажу від 21.07.1998 року, тому підстави для накладення арешту на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_1 були відсутні, та наявні всі підстави для скасування вказаного арешту. 
Також, суд приходить до висновку, що існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу реалізувати свої права власника, які полягають у володіння, користуванні та розпорядженні своїм майном. Наявність обтяження у формі арешту нерухомого майна порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. 
Суд бере до уваги, що скасування заборони на майно не порушує прав інших осіб, не суперечить вимогам діючого законодавства, а також те, що іншого способу зняти заборону у позивача, крім судового немає, суд приходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити.
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи задоволення позовних вимог, з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок.
За таких обставин, керуючись ст.ст. 4, 10, 18, 76, 95, 133, 133, 137, 141, 258, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Хотинська державна нотаріальна контора Чернівецької області про зняття арешту на нерухоме майно - задовольнити.
Зняти арешт з нерухомого майна, а саме квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який було накладено Хотинською державною нотаріальною конторою, тип обмеження: заборона на нерухоме майно; реєстраційний номер обтяження: 6901536; зареєстровано: 28.03.2008 року Хотинською державною нотаріальною конторою; підстава обтяження: договір застави, НБ № 0229436, 26.11.1997 року, Хотинська держконтора, реєстровий № 743, заборона № 120; власник: ОСОБА_2 ; додаткові дані: архівна заборона/арешт № 149004-952 від 26.11.1997 року. 
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 18 березня 2026 року. 

Суддя: 	Олександр Георгійович ЄФТЕНЬЄВ