17.03.26
22-ц/812/705/26
Провадження № 22-ц/812/705/26 Головуючий суду першої інстанції Лопіна О.О.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 року м. Миколаїв Справа № 945/2253/25
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на заочне рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 січня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Лопіної О.О., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

В С Т А Н О В И В:

06 жовтня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (далі – ТОВ «ФК «Еліт Фінанс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позов мотивований тим, що 26 травня 2016 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі – АТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_1 був укладений договір про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, за яким банк встановив відповідачу ліміт кредитної лінії в сумі 200 000 грн з умовою сплати 40 % річних. Тип кредитної ставки фіксований, обов`язковий мінімальний платіж – 7 % від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн.
20 вересня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» був укладений договір факторингу, згідно з умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язанням передбаченим кредитним договором від 26 травня 2016 року перейшло до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», і станом на 20 вересня 2021 року заборгованість за кредитом становила 29 141.96 грн.
Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість у сумі 29 141.96 грн.
Посилаючись на викладене, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 141.96 грн.
Заочним рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 січня 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що матеріали цивільної справи не містять належних та допустимих доказів того, що між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір.
Надана виписка з рахунку приватного клієнта не приймається до уваги судом, так як не підписана посадовою особою банку та не містить обов`язкові реквізити. Розрахунок боргу складений представником позивача в односторонньому порядку, залежить від його волевиявлення, не є первинним документом та не підтверджує ні факт користування відповідачем кредитним лімітом, ні факт наявності заборгованості.
У суду відсутні належні та допустимі докази того, що між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір, що відповідачці відкрито рахунок, надані кредитні кошти, що вона користувалась ними та порушила свої зобов`язання з повернення кредитних коштів, внаслідок чого у відповідачки виникла заборгованість. Також, не підтверджено і перехід права вимоги до позивача. 
Не погодившись з рішення суду, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що надані позивачем виписки по рахунку є доказами видачі кредиту та доказами наявності заборгованості відповідачки.
Заборгованість відповідачки підтверджується у сукупності умовами кредитного договору, виписками по рахунку та розрахунком заборгованості, який зроблено на підставі вказаних документів.
Суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам та нормам матеріального права, взагалі не врахував вимоги Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, щодо порядку формування виписок по рахункам.
Позивачем разом з позовною заявою надано оферту відповідачки про отримання кредиту в якій вказано всі істотні умови банківського кредиту.
Укладення кредитного договору між позивачем та відповідачкою відбулось саме шляхом прийняття оферти відповідачки АТ «Альфа Банк».
На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від відповідачки не надходило.
За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 26 травня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до АТ «Альфа-Банк» з пропозицією на укладення Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії.
26 травня 2016 року відповідачка отримала Акцепт пропозиції, відповідно до якого банк встановив їй ліміт кредитної лінії в сумі 200 000 грн з умовою сплати 40 % річних, тип кредитної ставки фіксований, обов`язковий мінімальний платіж – 7 % від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Строк дії платіжної картки 2 роки.
Згідно договору факторингу від 20 вересня 2021 року № 3, укладеного між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» право вимоги за договорами кредиту, перелік яких наведено в Додатку 1-1 до Договору. 
Сторони погодили, що до Фактора переходять всі права, які належать Клієнту за Основними договорами, на умовах передбачених Основними договорами.
Відповідно до витягу з Додатку 1-1 до Договору факторингу № 3 вбачається, що до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за Договором від 26 травня 2016 року.
Перевіривши доводи апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на таке.
Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення таким вимогам не відповідає.
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (статті 627 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Як встановлено судом 26 травня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до АТ «Альфа-Банк» з пропозицією на укладення Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії.
26 травня 2016 року відповідачка отримала Акцепт пропозиції, відповідно до якого банк встановив їй ліміт кредитної лінії в сумі 200 000 грн з умовою сплати 40 % річних, тип кредитної ставки фіксований, обов`язковий мінімальний платіж – 7 % від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн.
З цією метою для неї випущена платіжна картка. В оферті зазначено про пропозицію укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії в ПАТ «Альфа-Банк», укладеного між ОСОБА_1 та Банком. Того ж дня банк акцептував пропозицію на наведених у оферті умовах.
Такий спосіб укладення кредитних договорів передбачений статтями 640-646 Цивільного кодексу України.
Відповідно до норм цих статей:
Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору (частина 1 статті 641 ЦК України). 
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина 2 статті 642 ЦК України).
Тобто, одна із сторін договору (позичальник або фінансова установа) надає іншій стороні заяву (пропозицію, оферту), в якій пропонує укласти кредитний договір на певних умовах.
Така заява має містити істотні умови договору: ціль кредитування, суму кредиту, процентну ставку, порядок надання і т.д.
Інша сторона (отримувач пропозиції) має надати повну та безумовну відповідь. Це означає, що така відповідь (акцепт) має трактуватись без жодних сумнівів.
Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина 1 статті 640 ЦК України). 
Відповідачка підписала оферту та акцепт пропозиції на укладення Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії від 26 травня 2016 року, а тому така форма договору сторонами була узгоджена, а у його тексті було погоджено всі істотні умови.
Презумпція правомірності правочину закріплена у статті 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний відповідно до закону судом недійсним.
Відповідачкою не спростована презумпції правомірності кредитного договору, а тому всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанцій дійшов висновку про відсутність належних та допустимих доказів того, що між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір, що відповідачці відкрито рахунок, надані кредитні кошти, що вона користувалась ними та порушила свої зобов`язання з повернення кредитних коштів, внаслідок чого у відповідачки виникла заборгованість. Також, не підтверджено і перехід права вимоги до позивача.
На підтвердження своїх вимог позивач надав суду письмові докази, зокрема, оферту, яка підписана відповідачкою та Акцепт на укладення договору, заяву відповідачці на відкриття поточного рахунку, де зазначено умови кредитного договору, які також підписані відповідачкою; банківську виписку з рахунку приватного клієнта ОСОБА_1 та розрахунок заборгованості.
В оскаржуваному рішення суду зазначено, що надана виписка з рахунку приватного клієнта не приймається до уваги судом, так як не підписана посадовою особою банку та не містить обов`язкові реквізити. Між тим, такі твердження суду першої інстанції є безпідставними, оскільки зазначена виписка разом з іншими доказами та позовною заявою прошита та скріплена печаткою та має підпис директора товариства, що є належним завіренням копій наданих документів. 
Виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 372/223/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц, від 02 жовтня 2024 року у справі № 761/24252/14-ц.
Згідно з частинами 1-2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (у редакції станом на день звернення позивача до суду) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних. 
Пунктом 63 Про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Вказані норми є підставою для висновку про те, що банківські виписки з рахунку позичальниці є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують отримання коштів, рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц.
Отже, апеляційний суд вважає, що, отримавши кредитну картку з обумовленим кредитним договором лімітом ОСОБА_1 допустила неналежне виконання його умов у частині своєчасної сплати тіла кредиту та процентів за договором, унаслідок чого утворилась кредитна заборгованість в загальному розмірі 29 141 грн 96 коп., з яких 24 968 грн 45 коп. заборгованості за тілом кредиту та 4 173 грн 51 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом.
Щодо переходу права вимоги кредитора до позивача.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).
Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина 3 статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.
Згідно з частиною 1 статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 514 ЦК України).
Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина 1 статті 517 ЦК України).
Апеляційний суд зауважує, що згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Правонаступництво - це перехід суб`єктивного права від однієї особи до іншої. Правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи може мати місце у разі коли до правонаступника переходить певне право кредитора чи обов`язок боржника.
Питання процесуального правонаступництва регламентовані частиною першою статті 55 ЦПК України, згідно з якою уразі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.
У справі, що переглядається, матеріалами справи встановлено, що 20 вересня 2021 року за договором факторингу АТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» право вимоги за договорами, перелік яких наведено в Додатку № 1 -1 до Договору. Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами (пункт 9.1. Договору).
З витягу з додатку до договору факторингу від 20 вересня 2021 року встановлено, що до реєстру договорів, право вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, входить боржниця ОСОБА_1 .
Обставин щодо визнання недійсним договору про відступлення права вимоги або розірвання його у встановленому законом порядку суд першої інстанції не встановив.
Отже, зважаючи на встановлену статтею 204 ЦК України і не спростовану при вирішенні цієї справи в порядку статті 215 ЦК України презумпцію правомірності укладеного між сторонами договору про відступлення права вимоги, такий договір у розумінні статей 11, 509 ЦК України є належною підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором прав і обов`язків сторін.
У зв`язку з наведеним, фактичні обставини у справі, встановлені судом першої інстанції, не підтверджують покладені в основу оскарженого судового рішення висновки про відсутність у позивача права на звернення до суду з вказаним позовом, як правонаступника АТ «Альфа-Банк».
Ураховуючи викладене, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, апеляційний суд дійшов висновку про те, що відповідачка належним чином взяті на себе кредитні зобов`язання за кредитним договором не виконувала, унаслідок чого станом на 20 вересня 2021 року утворилася кредитна заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача. При цьому розмір заборгованості відповідає вимогам закону та умовам договору, а відповідачкою зазначений розмір заборгованості не спростовано.
З огляду на зазначене, апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, через порушення судом першої інстанції норм процесуального права, на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення вимог товариства.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За результатами перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» задоволено та вимоги позову також задоволено в повному обсязі.
Звертаючись до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн, за подачу апеляційної скарги ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» сплатило судовий збір у розмірі 4 542 грн.
За такого, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальному розмірі 7 570 грн (3 028 грн + 4 542 грн).
Щодо витрат на правничу допомогу.
Відповідно до частини 1-3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Звертаючись до суду першої інстанції з позовом ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» просило стягнути з відповідачки витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 9 200 грн.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: копію договору від 03 липня 2024 року № 03-07/24 про надання правничої допомоги; копію акту від 02 червня 2025 року № 4 приймання-передачі послуг; копію платіжної інструкції від 10 червня 2025 року № 2696 на суму 9 200 грн; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 19 вересня 2020 року Серія КС № 9438/10. 
За змістом вищевказаних документів вбачається, що професійна правнича допомога надана на загальну суму 9 200 грн за наступні послуги при розгляді справи в суді першої інстанції: надання первинної консультації замовнику у справі (0.5 год) – 1 000грн; правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного Суду та Європейського суду з прав людини (2 год) – 4 000 грн; підготовка та подання позовної заяви (2.1 год) – 4 200 грн.
При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу слід врахувати висновки Великої Палати від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Лапшина А.О. не надала суду будь яких клопотання про зменшення розміру понесених позивачем при розгляді справи в суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу. 
За таких обставин, надавши оцінку доказам щодо понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, врахувавши відсутність клопотання відповідачки про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, складність справи, суть спору, характер послуг, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи у суді першої інстанції є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу – 9 200 грн. 
Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» задовольнити.
Заочне рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 26 травня 2016 року станом на 20 вересня 2021 року в загальному розмірі 29 141 грн 96 коп., з яких . 24 968 грн 45 коп. заборгованості за тілом кредиту та 4 173 грн 51 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» 7 570 грн судового збору та 9 200 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк
Судді Т.М. Базовкіна
Ж.М.Яворська
Повне судове рішення складено 17 березня 2026 року.