Справа № 594/384/25

В И Р О К 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 лютого 2026 року м.Борщів 

Борщівський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої – судді ОСОБА_1 
з участю:
секретаря – ОСОБА_2 
прокурорів – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 
захисників – адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 
обвинуваченого - ОСОБА_8 

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу щодо кримінального провадження, відомості про яке внесено 14 січня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025211120000011, про обвинувачення: 
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Шупарка Борщівського району Тернопільської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше не судимого, 

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, -

в с т а н о в и в:

Верховною Радою України 24 лютого 2022 року прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президенти України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ, яким затверджено Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який триває по даний час.
20 грудня 2023 року, за результатами медичного огляду Борщівською позаштатною постійно діючою військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачений ОСОБА_8 був визнаний придатним до військової служби за мобілізацією.
У зв`язку із цим, 22 грудня 2023 року йому виписано повістку про необхідність прибуття о 09:00 год. 25 грудня 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 , для подальшої відправки до лав Збройних сил України у складі команди НОМЕР_1 .
В той же час, відповідно до ст.2 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» ОСОБА_8 , являючись військовозобов`язаним, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, на виконання Указів Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року №69/2022 та «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від № 342/2022 підлягаючи призову на військову службу за мобілізацією, будучи 22.12.2023 у встановленому законом порядку повідомленим про час, дату та місце прибуття для відправки для подальшого проходження військової служби, діючи всупереч вимогам ст.65 Конституції України, ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого протиправного діяння, маючи для цього можливість та не маючи правових підстав на відстрочку від призову за мобілізацією, не будучи особою, що не підлягає призову на військову службу у період мобілізації, з метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації, без поважних на те причин, умисно не прибув на 09 год. 00 хв. 25.12.2023 до призовного пункту (дільниці) ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , внаслідок чого порушив процес комплектування Збройних Сил України під час мобілізації та ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому йому кримінальному діянні не визнав. При цьому, суду показав, що з 2005 року є членом всесвітньої релігійної організації Свідків Єгови. З 2014 року обіймає посаду священнослужителя (диякона збору). Як послідовник вчення, у своєму повсякденному житті дотримується тих принципів, які викладені у Біблії та є свідченням того, що Свідки Єгови займаються виключно мирною діяльністю. З огляду на що для нього є неприйнятним носіння військової форми, військові навчання, носіння зброї та отримання заробітної плати за виконання будь-якої діяльності пов`язаної з проходженням військової служби. Тому, коли у 2023 році, пройшовши ВЛК, та тримавши відповідну повістку про направлення на військову службу, неодноразово повідомляв відповідальних осіб, в тому числі і працівників ІНФОРМАЦІЯ_4 , про свої релігійнв переконання та належність до релігійної організації «Релігійний центр Свідків Єгови в Україні», віровчення якої не допускає користування зброєю. Саме про це вкотре повідомив працівників  ІНФОРМАЦІЯ_4 , куди прибув 25.12.2023 за повісткою. При цьому, його заяви залишились поза увагою працівників центру, останні відмовлялись приймати будь-які письмові документи, повідомляти його про рішення прийняті відносно нього. У той день у приміщенні центру провів не одну годину. Зважаючи на ігноруваня працівниками його присутності, небажання таких отримати надані ним документи, після заяви працівника центру, що якщо він відмовляється від проходження служби, то матеріали передадуть у поліцію, залишив приміщення центру, та направив рекомендованим листом наявні у нього документи щодо належності до релігійної організації, заяви про заміну військової служби на альтернативну до  ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5 . Проте, такі залишились без належного реагування – відповіді на жодну з них не отримував. Від свого обов`язку щодо захисту держави у період воєнного стану не відмовляється, проте, через релігійні переконання такий може здійснити виключно з підстав, якщо його дії не будуть пов`язані з військовою службою. Також просив суд врахувати ті обставини, що завжди з`являвся як до  ІНФОРМАЦІЯ_4 , так і до слідчого, прокурора,суду. За таких обставин вважає, що пред`ялене обвинувачення не ґрунтується на доказах – 25 грудня 2023 року він прибув до центру комплектування та перебував у  ІНФОРМАЦІЯ_6 значний час, в той час коли йому вмінено неприбуття до центру. 
Допитана як свідок ОСОБА_9 суду показала, що у період з 22.11.2022 по 01.09.2025р. проходила військову службу, та станом на грудень 2023 року обіймала посаду старшого офіцера відділення рекрутингу та комплектування  ІНФОРМАЦІЯ_7 . Щодо особи обвинуваченого, пригадує, що станом на грудень 2023 року, приймала участь у підготовці документів щодо осіб, які підлягали мобілізації. Відносно ОСОБА_8 у документах була відмітка, що пройшов ВЛК, визнаний придатним до військової служби, не прибув до призовного пункту за повісткою. Про спілкування з обвинуваченим 25.12.2023р. в приміщенні  ІНФОРМАЦІЯ_4 не пам`ятає. В червні 2024 року виписувала йому повістки. ОСОБА_8 повідомляв, що є ОСОБА_10 , тому від направлення для проходження військової служби відмовлявся.
Допитаний як свідок ОСОБА_11 суду показав, що проходить віськову службу у  ІНФОРМАЦІЯ_6 , в коло його обов`язків входить мобілізація транспортних зсобів. Проте, також задіюється і на чергування, за вказівкою інших осіб під час чергування міг вручати повістки. Щодо особи обвинуваченого про обставини, які мали місце 25.12.2023р. у приміщенні  ІНФОРМАЦІЯ_7 за його участі, нічого повідомити не міг, так як про такі не знає. Станом на 25.12.2023 р. особи, які прибували до ТЦК не реєструвались, такий реєстр ведеться з лютого 2024 року.
З даних витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань від 14.01.2025 року слідує, що в результаті самостійного виявлення слідчим, в тому числі під час досудового розслідування кримінального правопорушення, за № 12025211120000011 внесено відомості про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України – останній умисно не прибув на 09 год. 25.12.2023р. до призовного пункту ІНФОРМАЦІЯ_7 , внаслідок чого порушив процес комплектування Збройних Сил України під час мобілізації, чим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.
З даних рапорту слідчого СВ ВП № 1 (м.Борщів) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_12 від 14.01.2025р. слідує, що таким в ході досудового розслідування кримінального провадження № 12024211120000001 від 01.01.2024р. виявлено факт ухилення від призову за мобілізацією з боку ОСОБА_8 , який будучи військовозобов`язаним, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, будучи 22.12.2023 у встановленому законом порядку повідомленим про час, дату та місце прибуття для відправки для подальшого проходження військової служби, діючи всупереч вимогам ст.65 Конституції України, ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого протиправного діяння, маючи для цього можливість та не маючи правових підстав на відстрочку від призову за мобілізацією, не будучи особою, що не підлягає призову на військову службу у період мобілізації, з метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації, без поважних на те причин, умисно не прибув на 09 год. 00 хв. 25.12.2023 до призовного пункту (дільниці) ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , внаслідок чого порушив процес комплектування Збройних Сил України під час мобілізації, чим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.
З повідомлення тво  ІНФОРМАЦІЯ_7 старшого лейтенанта ОСОБА_13 від 26.12.2023 року, адресованого начальнику ВП № 1 (м.Борщів) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області слідує, що останнього повідомлено про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України. При цьому, висловлено прохання щодо реєстрації даного факту, внесення відомостей до ЄРДР.
Згідно поіменного списку від 25.12.2023р. за № 2/7155 за підписом начальника збірного пункту, вбачається, що ОСОБА_8 25.12.2023р. не прибув для відправлення ІНФОРМАЦІЯ_8 у команду НОМЕР_1 . 
З розписки на ім`я ОСОБА_8 слідує, що такий 22.12.2023р. особисто одержав повістку з вимогою прибути о 9 год. 25.12.2023р.
За даними довідки військово-лікарської комісії від 20.12.2023 слідує, що за результатами медичного огляду ВЛК старшого сержанта запасу ОСОБА_8 визнано придатним до військової служби.
Згідно даних протоколу огляду від 21.01.2025 року слідує, що слідчим оглянуто розписку, яка містить особистий підпис ОСОБА_8 про отримання ним о 10 год. 27 хв. 13.06.2024р. повістки про прибуття на 09 год. 14.06.2024р.; розписку, яка містить особистий підпис ОСОБА_8 про отримання ним о 13 год. 15 хв. 12.06.2024р. повістки про прибуття на 09 год. 13.06.2024р.; облікову картку до військового квитка серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_8 , яка містить дані про проходження медичного огляду 20.12.2023 медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_9 , за результатами якого визнаний придатним за гр.2 розкладу хвороб ; довідку військово - лікарської комісії №1729 від 20.12.2023 щодо особи ОСОБА_8 , яка містить підписи голови та секретаря ВЛК та відтиск печатки; картку №1729 обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного для визначення ступеня придатності до військової служби П/№226 від 20.12.2023 на ім`я ОСОБА_8 ; військовий квиток серії НОМЕР_2 виданий на ім`я ОСОБА_8 ; поіменний список №2/7155 від 25.12.2023, що містить перелік резервістів, які призвані і відправлені ІНФОРМАЦІЯ_8 у команду НОМЕР_1 , в якому відображена таблиця в якій здійснено запис ОСОБА_8 не прибув 25.12.2023; поіменний список №2/5318 від 14.06.2024, що містить перелік резервістів, які призвані і відправлені ІНФОРМАЦІЯ_8 у команду НОМЕР_3 , в якому відображено анкетні дані ОСОБА_8 . 
З інформації члена Керівного комітету релігійної організації « Центр Свідків Єгови в Україні» від 24.01.2025р. за № 1327, з доданою до такої довідкою № 10768 від 21.12.2023р, адресованої начальнику СВ ВП № 1(м.Борщів) Чортківського РУП ГУНП , вбачається, що останній ставиться до відому про те, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , з 11 березня 2005 року є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні, 11 червня 2014 року був призначений на посаду священнослужителя – служителем (дияконом) збору.
З листа тво  ІНФОРМАЦІЯ_7 майора ОСОБА_14 , № 2/3236 від 08.03.2025 року, адресованого ВП № 1 (м.Борщів) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області слідує, що в період з 01.12.2023р. до відділу письмові повідомлення, заяви від імені ОСОБА_8 щодо заміни військової служби на невійськову не надходили.
З поштового повідомлення Укр пошти слідує, що поштове відправлення ОСОБА_8 жит. с. Верхняківці, адресоване ІНФОРМАЦІЯ_6 , отримане під розписку відповідальною особою 26.12.2026р. 
З даних довідки № 7783 від 03.07.2025р., довідки № 10768 від 21.12.2023р. слідує, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , з 11 березня 2005 року є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні, 11 червня 2014 року був призначений на посаду священнослужителя – служителем (дияконом) збору.
З заяви ОСОБА_8 від 31.01.2025р., адресованої голові Чортківської РДА , слідує що обвинувачений посилаючись на приналежність до Свідків Єгови просить замінити військову службу на невійськову. Згідно опису Укрпошти заява разом з довідкою № 10768 прийнята до відправлення 31.01.2025р.
З відповіді начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 11.12.2025р., наданої на адвокатський запит, слідує, що за 2023 рік не зафіксовано реєстрації в грудні 2023 року письмових звернень, заяв від військовозобов`язаного ОСОБА_8 . Також повідомлено, що реєстрація прибуття/неприбуття за повістками до ТЦК та СП з лютого 2024 року проводиться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів "Оберіг«, та згідно якого ОСОБА_8 є порушником правил військового обліку, у зв`язку з неприбуттям 24.07.2025р. за повісткою від 24.06.2025р. Останнім направлено повідомлення, яке зареєстроване 15.07.2025р., про неприбуття до ТЦК та СП у зв`язку з відкриттям кримінального провадження, що не є поважною причиною для неприбуття за повісткою. 
Відповідно до ч. 4 ст. 35 Конституції України ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.
Частиною 3 ст. 4 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» передбачено, що ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Заміна виконання одного обов`язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.
Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу» визначено організаційно-правові засади альтернативної (невійськової) служби (далі - альтернативна служба), якою відповідно до Конституції України має бути замінене виконання військового обов`язку, якщо його виконання суперечить релігійним переконанням громадянина.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» на альтернативну службу направляються громадяни, які підлягають призову на строкову військову службу і особисто заявили про неможливість її проходження як такої, що суперечить їхнім релігійним переконанням, документально або іншим чином підтвердили істинність переконань та стосовно яких прийнято відповідні рішення.
Статтею 1 цього Закону передбачено, що альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлює такі види військової служби: строкова військова служба, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, військова служба за контрактом осіб рядового складу, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки, військова служба за контрактом осіб офіцерського складу, військова служба за призовом осіб офіцерського складу, військова служба за призовом осіб з числа резервістів в особливий період.
Вказаний Закон встановлює, що строкова військова служба та військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період - це два самостійні види військової служби і Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу» альтернативна служба запроваджується замість проходження строкової військової служби.
Заміна військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період на альтернативну (невійськову) службу, Законом не встановлена.
Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022- на всій території України введено воєнний стан.
Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року №69/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України - оголошено про проведення загальної мобілізації.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України (ухилення від призову за мобілізацією), є відносини, що забезпечують обороноздатність України, зокрема, комплектування її Збройних Сил, на які відповідно до ч. 2 ст. 17 Конституції України покладаються найважливіші функції: оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості.
Суспільна небезпечність ухилення від призову за мобілізацією обумовлена тим, що мобілізація пов`язується з умовами особливого періоду в державі - із загрозою нападу, небезпекою державній незалежності України.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Виходячи з наведеного вище, суд знаходить доведеним той факт, що ОСОБА_8 , будучи військовозобов`язаним, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, знаючи про відсутність будь-яких рішень щодо заміни на невійськову службу, не маючи підстав на альтернативну службу під час мобілізації на особливий період, отримавши особисто повістку, без поважних причин не прибув о 9 год. 25.12.2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою АДРЕСА_2 , для подальшої відправки до лав Збройних Сил України у складі команди НОМЕР_1 , за призовом під час мобілізації, на особливий період, чим ухилився від призову за мобілізацією.
При цьому, суд не приймає твердження обвинуваченого ОСОБА_8 та сторони захисту в тій частині, що фактичне перебування ОСОБА_8 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 25.12.2023 року та намагання останнього в офіційній формі довести до відома працівників установи свою позицію щодо неможливості бути призваним на військову службу за релігійними переконаннями, є свідченням того, що він не ухилявся від призову на військову службу. 
Виходячи з того, що  об`єктивна сторона кримінального правопорушення за ст. 336 КК України виявляється в бездіяльності - ухиленні будь-яким способом від призову за мобілізацією, проаналізувавши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.
Поряд з тим, суд не знаходить посилання обвинуваченого та сторони захисту на рішення ЄСПЛ - «Баятян проти Вірменії» від 07.07.2011р., «Адян та інші проти Вірменії» від 12.10.2017р., «Мушві Мамедов проти Азербайджану» від 17.10.2019р., «Феті Демірташ проти Туреччиниї» від 17.01.2012р., як підставу для його виправдання. 
Вказані судові рішення приймалися протягом 2011- 2017 років та стосувалися держав, де не було мобілізації, а приймалися та мотивувалися з приводу ухилення від призову на строкову військову службу у мирний час, та жодним чином не стосувалися таких подій, які мають місце в даний час в Україні, тобто пов`язані з мобілізацією в особливий період.
Щодо твердження обвинуваченого про те, що він з 11 березня 2005 року є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні, 11 червня 2014 року був призначений на посаду священнослужителя – служителем (дияконом) збору,  суд враховує висновки викладені у постанові ККС ВС від 15.04.2025 року по справі № 573/406/24, зокрема, та враховуючи позицію обвинуваченого, що він як Свідок Єгови за своїм віросповідуванням взагалі не може виконувати функції будь-якого військовослужбовця, навіть не пов`язані із носінням зброї, оскільки змушений буде носити військову форму та отримуватиме заробітну плату від Міністерства оборони, суд оцінює як категоричну відмову від виконання обов`язку по захисту України загалом.
У час, коли Україна здійснює самооборону, коли існування самої держави є під загрозою, кожен громадянин України повинен усвідомлювати необхідність пошуку балансу між потребами держави і інтересами самого громадянина. ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на необхідність врахування «особливої суспільної потреби» і «пропорційно переслідуваної законної мети» у випадках, пов`язаних із необхідністю виконання певного обов`язку і свободою віросповідання.
Суд вважає, що існування особливої суспільної потреби є очевидним, оскільки Україна веде оборонну війну, а не агресивну, Україна зазнала нападу з боку держави, яка є значно більшою за площею і кількістю населення, лінія активних бойових дій і лінія кордону, з боку якого може відбутися потенційний напад противника, вимірюється тисячами кілометрів.
З іншого боку держава в особі її органів приймає і фіксує інформацію про віросповідування громадян, які перебувають на військовому обліку, і як свідчать навіть обставини цієї справи, враховує факт належності до певної релігії, визначаючи вид діяльності, військову спеціальність, до якої планують залучити мобілізованого.
Суд наголошує, що ситуація мобілізації для боротьби проти зовнішнього агресора є такою особливою загрозою, яка дає підстави для держави очікувати від військовозобов`язаних громадян України прийняття певних обмежень. Натомість обвинувачений ОСОБА_8 з посиланням на своє віросповідання відмовляється виконувати свій обов`язок по захисту України під час воєнного стану навіть виконуючи діяльність, яка жодним чином не пов`язана із використанням і носінням зброї, наголошує на тому, що не може одягати військову форму, отримувати оплату праці як військовий.
Посилання обвинуваченого та його захисника на порушення з боку держави Україна вимог про захист прав людини і основоположних свобод, та висновку «ATCUS CVRIAE» щодо альтернативної служби (невійськової) ухваленої Венеціанською комісією на 142 пленарному засіданні (11-15 березня 2025 року), судом не приймаються з огляду на слідуюче. 
Україна є підписантом Конвенції, а тому у разі існування реальної загрози внаслідок військової інтервенції, тому з метою послідуючого існування державності, зобов`язана вживати усіх без винятку заходів збереження. Ініціатором надання Висновку «ATCUS CVRIAE» Венеціанської комісії з питань альтернативної (невійськової) служби виступив в.о. голови Конституційного Суду України, оскільки у продовженні цього суду на розгляді перебуває скарга з приводу відповідності Конституції України ч.1 ст. 1 ЗУ «Про альтернативну службу», що само по собі свідчить про намагання держави вирішити це у законодавчому та правовому відношенні.
З показів ОСОБА_8 слід дійти висновку, що для нього, як для свідка ОСОБА_15 , ключовим є не тільки те, чи буде він тримати у руках зброю чи ні, для нього є неприйнятна військова служба в цілому: військова присяга, виконання військових наказів, військова форма, військова зарплата. Все це суперечить його релігійним поглядам.
Разом з тим, Збройні Сили потребують та мають значну кількість професій та посад, прямо не пов`язаних з безпосередньою участю у бойових діях.
Таким чином перебування у ЗСУ не охоплюється тільки участю у веденні бойових дій, з врахуванням його досвіду.
За таких обставин посилання обвинуваченого на те, що релігійні переконання не дозволяють йому одягати військову форму, отримувати команди командирів, отримувати військову платню та брати у руки зброю, не може бути оцінено судом як такі обставини, що настільки обмежують можливість сповідувати певну віру, що само по собі виключає можливість виконання ним військового обов`язку, як військовозобов`язаного, як громадянина України по мобілізації під час воєнного стану, незалежно від його віросповідання як Свідка Єгови.
Суд вважає, що держава зі свого боку виконала свої позитивні зобов`язання і пропорційність між виконанням обов`язку по захисту України та віросповіданням конкретного громадянина були враховані.
Суд звертає увагу і на той факт, що наступ на Україну носить широкомасштабний характер, адже у лютому 2022 року військовий супротив з боку України охопив понад 8 з 24 областей держави. Протяжність військового нападу з півночі, сходу та півдня, а також з морського кордону Чорного моря сягнула більшої частини кордону всієї України, включаючи тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим.
Відтак в Україні було оголошено загальну військову мобілізацію всіх військовозобов`язаних осіб, тобто йдеться не про військову службу за призовом, яка має місце в мирний час (як у справах ЄСПЛ), а про військову службу за мобілізацією для відсічі ворожої збройної агресії.
Саме військова служба за мобілізацією на цей момент є першочерговим заходом з метою забезпечення національних інтересів держави, оскільки є нагальною потребою в умовах неспровокованого військового нападу з боку рф. Тобто мобілізація з боку держави України є єдинонеобхідним та невідкладним заходом для запобігання агресії іншої держави, а сама ж держава по суті вже тривалий період часу перебуває у стані «оборонної війни».
Під час мобілізації військовозобов`язаних можливість проходження альтернативної служби виключається, оскільки сама по собі мобілізація має на меті не просто несення військової служби, а захист Батьківщини від військового вторгнення іншої держави.
На переконання суду, перебування держави у правовому режимі воєнного стану є вагомою причиною, щоб вести мову про необхідність виконання військового обов`язку усіма громадянами України, в тому числі й Свідками Єгови. Військовий напад на державу та, відповідно, самооборона проти такої агресії є тим винятковим випадком, який дозволяє державі впроваджувати певні пропорційні обмеження для можливості відмови від військової служби з релігійних мотивів, за яким не можна вести мову про порушення ст. 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Адже і сама Україна є підписантом вказаної Конвенції, а відтак, якщо її існування поставлено під загрозу внаслідок військового нападу, то очевидним є те, що держава повинна вжити всіх можливих заходів для самозбереження (у тому числі мобілізації військовозобов`язаних).
Аргументи про те, що релігійні переконання не дозволяють одягати військову форму та здійснювати діяльність, яка не пов`язана із використанням та носінням зброї, суд не може оцінити як такі, які настільки обмежують можливість сповідувати певну віру, що виключають можливість виконання військовозобов`язаним громадянином України свого обов`язку по мобілізації під час воєнного стану.
Поряд з тим, суд враховує, що ОП ККС 27.10.2025 року ухвалила постанову у справі № 573/838/24, в якій вказала, що законодавство України не передбачає виключення з обов`язку проходити військову службу за призовом під час мобілізації, яке ґрунтується на релігійних або інших переконаннях. Такі переконання не можуть бути підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності у разі її ухилення від мобілізації у значенні ст. 336 КК України. Об`єднана палата зауважила, що призов за мобілізацією може зумовлювати виконання військового обов`язку небойового характеру, що не потребує носіння та використання зброї (ремонт техніки, вивезення поранених, будівництво укріплень тощо).
ОП ККС вказала, що впроваджена законом неможливість відмовитися від військової служби через переконання означає, що таке обмеження має застосовуватися пропорційно до мети, що переслідується, навіть під час захисту Вітчизни від агресії. Міркування, пов`язані з переконаннями, не можуть бути повністю виключені під час війни, тому призов на військову службу під час мобілізації автоматично не скасовує права на сумлінну відмову від носіння або використання зброї.
Враховуючи викладене, суд, беручи до уваги, що об`єктивна сторона кримінального правопорушення за ст.336 КК України виявляється в бездіяльності - ухиленні будь-яким способом від призову за мобілізацією, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено. 
Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. 
Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Більшсуворий вид покарання із числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
За правилами статті 75 ККУкраїни в разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, ураховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування заходу примусу з випробуванням, вмотивувавши належним чином своє рішення.
Згідно із частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Враховуючи мету покарання, яка полягає в тому, щоб досягти виправлення засудженого, а також запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, зважаючи на те, що обвинувачений на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, а також те, що до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 притягується вперше, діяння, яке йому інкриміновано відноситься до нетяжких злочинів, те, що обвинувачений з 11 березня 2005 року є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні, 11 червня 2014 року був призначений на посаду священнослужителя – служителем (дияконом) збору, суд вважає, що обставини цього конкретного кримінального провадження, які підлягають врахуванню, і додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання є підставами для висновку про можливість досягти мети заходу примусу зі звільненням ОСОБА_8 на підставі ст. 75 ККУкраїни від відбування покарання, передбаченого диспозицією ст. 336 КК України у виді позбавлення волі. 
Доля речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, -

у х в а л и в : 

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 3 ( три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один ) рік 6 (шість) місяців, з покладенням відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України обов”язку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. 

Речові докази по справі:

- розписку про отримання повістки ОСОБА_8 про прибуття на 14.06.2024, розписку про отримання повістки ОСОБА_8 про прибуття на 13.06.2024, облікову картку до військового квитка серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_8 , поіменний список військовозобов`язаних, які призвані ІНФОРМАЦІЯ_3 і відправлені у складі команди НОМЕР_3 від 14.06.2024 №2/5318, поіменний список військовозобов`язаних, які призвані ІНФОРМАЦІЯ_3 і відправлені у складі команди НОМЕР_1 від 25.12.2023 №2/7155, довідку №1729 військово - лікарської комісії на ОСОБА_8 , картку №1729 обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного для визначення ступеня придатності до військової служби на ОСОБА_8 та військовий квиток серії НОМЕР_2 виданий ОСОБА_8 , які визнано документами, та знаходяться на зберіганні при матеріалах кримінального провадження № 12025211120000011, - залишити на зберіганні при матеріалах кримінального провадження № 12025211120000011.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Вирок може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду через Борщівський районний суд.
Копія вироку негайно після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуюча: