Справа № 180/2434/25
2/180/148/26 
Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 р. Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Янжули О.С.
секретар - Котова Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганець в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 180/2434/25 за позовом Органу опіки та піклування виконкому Марганецької міської ради в інтересах неповнолітньої: ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,- 

В С Т А Н О В И В:
Орган опіки та піклування виконкому Марганецької міської ради звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом, в інтересах неповнолітньої дитини: ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
В обґрунтування позовних зазначив, що ОСОБА_2 є матір`ю дитини: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 , виданого 27 травня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 214.
Згідно Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян, відомості про батька дитини зазначено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України.
Вказав, що дитина з причини систематичних обстрілів у м. Марганці, у 2022 році виїхала до с. Стримба, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, де мешкала її біологічна бабуся. Там вона знаходилася у безпечному місці та мешкала у родині.
У вересні 2025 році до начальника служби у справах дітей Марганецької міської ради звернувся спеціаліст служби у справах дітей Надвірнянської міської ради з проханням допомогти розшукати ОСОБА_2 та з`ясувати її думку щодо повернення їй на виховання її доньки ОСОБА_3 , оскільки з 26.06.2025 року неповнолітня ОСОБА_1 тимчасово перебувала в Івано-Франківському обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей.
ОСОБА_2 запрошувалася службою у справах дітей Марганецької міської ради з`явитися до служби, однак так і не з`явилася, проте в телефонному режимі повідомила, що забирати дитину з центру вона не планує та просила позбавити її батьківських прав по відношенню до її неповнолітньої доньки. Такими діями ОСОБА_2 самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків та залишила дитину у закладі без можливості повернутися у родину.
Наразі дитина - ОСОБА_1 тимчасово влаштована в родину тітки - гр. ОСОБА_4 , яка і займається її вихованням. За час перебування дівчинки у родині тітки, її матір не зробила спроби повернути доньку, вона не цікавилася станом її здоров`я, її психологічним станом, яким чином вона утримується. Зважаючи на свій вік, дівчинка усвідомила що не потрібна своїй матері, що вона залишилася сам на сам у своєму житті під час війни, у зв`язку з чим звернулася до голови комісії з питань захисту прав дитини виконкому Марганецької міської ради та написала письмову заяву з проханням позбавити її матір ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до неї.
Згідно інформації Надвірнянського ліцею №2 Надвірнянської міської ради ОСОБА_1 навчається в ліцеї з 01 вересня 2023 року. ЇЇ успіхами у навчанні та виховному процесі завжди цікавляться її тітка - ОСОБА_4 та її бабуся, які піклуються про неї, забезпечують її всім необхідним, переживають за її емоційний стан, дівчинка ділиться з ними своїми мріями та планами на майбутнє. Від початку навчання, маму дівчинки у ліцеї ніколи не бачили, остання не цікавилася її успіхами, навіть не спілкувалася в телефонному режимі з вчителями навчального закладу.
Із пояснень тітки дівчинки - ОСОБА_4 з`ясовано, що неповнолітня ОСОБА_1 з 2023 року проживає разом із нею, вона займається її вихованням, навчанням та утримує її. Матір дівчинки ОСОБА_2 жодного разу не поцікавилася життям своєї дитини, матеріально не допомагає, веде аморальний спосіб життя та зловживає алкогольними напоями.
Рішенням Марганецького міського суду від 17.02.2025 року ОСОБА_2 позбавлена батьківських прав по відношенню до молодшої дитини. Вона навіть не йшла на контакт заради збереження маленької доньки. На даний час стан її поведінки та спосіб життя, не змінився.
Дитина ОСОБА_1 постійно спілкується у телефонному режимі зі спеціалістом служби у справах дітей Марганецької міської ради, розповідає про своє життя, навчання та постійно підтверджує, що свою думку стосовно своєї матері не змінює. Позивач просить суд позбавити гр. ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнути з гр. ОСОБА_2 , аліменти у вигляді 1/4 частини її заробітку (доходу), яка визначається судом, але не меншої, ніж 50% прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку на користь опікуна, який буде призначений, задля утримання дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Представник позивача - головний спеціаліст служби у справах дітей Марганецької міської ради Пархоменко О.С. надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовільнити у повному обсязі. 
Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечує, підтвердила що дитина з нею не проживає. 
Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно зі ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Нормами ст. 129 Конституції України встановлено, що одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.
Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.
За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).
Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).
Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопад 1959 року, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності.
Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.
Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю.
Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість.
Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов`язків. 
Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини визначено порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866.
Відповідно до п. 3 вказаного порядку, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад, які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей.
Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад.
Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Декларація прав дитини (прийнята резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) передбачає, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та ; під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.
Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою BP №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини
Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Рекомендацією Rec(2006)19 Комітету Ради Європи «Про політику на підтримку позитивного виховання дітей батьками», прийнятою 13 грудня 2006 року, у програмах і заходах з підтримки виховання дітей батьками має враховуватися важливість забезпечення певних стандартів матеріально-побутових умов, достатніх для реалізації завдань позитивного виховання дітей. Урядам належить подбати і про те, щоб діти та батьки мали доступ до належного обсягу різноманітних ресурсів (матеріальних, психологічних, соціальних і культурних). Виходячи з інтересів дитини, необхідно також приділяти першорядну увагу забезпеченню таких прав батьків, як право на відповідну підтримку з боку державних органів у виконанні своїх батьківських обов`язків. Особливу увагу слід приділяти сім`ям, які опинилися в складних соціально-економічних умовах і потребують більш конкретної підтримки. Необхідно також, щоб загальні програми доповнювалися адресними цільовими заходами.
Згідно ст. 1 Закону України «Про соціальні послуги», соціальні послуги - комплекс заходів з надання допомоги особам, окремим соціальним групам, які перебувають у складних життєвих обставинах і не можуть самостійно їх подолати, з метою розв`язання їхніх життєвих проблем; складні життєві обставини - обставини, спричинені інвалідністю, віком, станом здоров`я, соціальним становищем, життєвими звичками і способом життя, внаслідок яких особа частково або повністю не має здатності чи можливості самостійно піклуватися про особисте життя та брати участь у суспільному житті; тимчасовий притулок для неповнолітніх - організація тимчасового проживання, виховання, утримання безпритульних дітей, дітей, позбавлених батьківського піклування, які зазнали жорстокості, насильства та постраждали від торгівлі дітьми або з інших причин потребують соціального захисту.
Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. 
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю дитини: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 , виданого 27 травня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 214.
Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №00054027173, сформованого 07 жовтня 2025 року Томаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України.
Дитина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 значилася зареєстрованою та проживала за зареєстрованою адресою своєї матері - ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з реєстру Марганецької територіальної громади №2025/014500202, сформованого 03.10.2025 року. 
З причини систематичних обстрілів у м. Марганці, дівчина у 2022 році виїхала до с. Стримба, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, де мешкала її бабуся. Там вона перебувала у безпечному місці та мешкала у родині.
Як зазначає позивач у своєму позові, що у вересні 2025 році до начальника служби у справах дітей Марганецької міської ради звернувся спеціаліст служби у справах дітей Надвірнянської міської ради з проханням допомогти їм розшукати ОСОБА_2 , а також з`ясувати її думку щодо повернення їй на виховання її доньки, оскільки з 26.06.2025 року неповнолітня ОСОБА_1 тимчасово перебувала в Івано-Франківському обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей. ОСОБА_2 запрошувалася службою у справах дітей Марганецької міської ради з`явитися до служби, однак так і не з`явилася, проте в телефонному режимі повідомила, що забирати дитину з центру не планує та просила позбавити її батьківських прав по відношенню до її доньки. Таким чином ОСОБА_2 самоусунулася від виконання батьківських обов`язків та залишила дитину у закладі без можливості повернутися у родину.
З наявної в матеріалах справи інформації-зверненнями директора Івано-Франківського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей від 27.06.2025 року №349 та від 18.07.2025 року №379 до начальника служби у справах дітей Надвірнянської міської ради вбачається, що в Івано-Франківському обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей перебувала неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_2 , у зв`язку із бродяжництвом дитина була прийнята до Центру на підставі Акту про доставлення дитини від 26.06.2025 року. Зазначалося також, про те, що 26.07.2025 року закінчується термін перебування дитини у закладі, у зв`язку з чим виникла необхідність у підтвердженні службою терміну та зазначенні причини перебування дитини у Центрі чи про вибуття такої.
На даний час неповнолітня дитина - ОСОБА_1 тимчасово влаштована в родину тітки - ОСОБА_4 , яка займається її вихованням. За час перебування дівчинки у родині тітки, її матір так і не зробила спроби повернути дитину, вона не цікавилася ні станом її здоров`я, ні психологічним її станом та яким чином утримується дитина.
Згідно довідки Надвірнянського ліцею №2 Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області від 28 жовтня 2025 року № 200/0128, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно навчається у 10 класі Надвірнянського ліцею №2 Надвірнянської міської ради, Івано-Франківської області.
В матеріалах справи наявна характеристики на ученицю 10 класу Надвірнянського ліцею №2 Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області, з якої вбачається, що ОСОБА_1 навчається у Надвірнянському ліцеї №2 з 01 вересня 2023 року. Зарекомендувала себе старанною та сумлінною ученицею. Дівчинка вихована, поважає старших, щира у спілкуванні. Успіхами у навчанні та виховному процесі ОСОБА_3 завжди цікавляться її тітка ОСОБА_4 та бабуся. Вони піклуються про неї та забезпечують її всім необхідним. ОСОБА_4 систематично відвідує батьківські збори, постійно спілкується як з класним керівником так і іншими вчителями, які навчають ОСОБА_3 . Дівчинка любить та поважає свою тітку та бабусю. Від початку навчання матір дівчинки ніколи не бачили, вона не цікавиться її успіхами, не спілкується з вчителями навіть в телефонному режимі.
Із письмових пояснень тітки дівчинки - ОСОБА_4 вбачається, що неповнолітня ОСОБА_1 з 2023 року проживає разом із нею. За цей час матір дівчинки ОСОБА_2 жодного разу не поцікавилася життям своєї дитини, матеріально не допомагала, веде аморальний спосіб життя та зловживає алкогольними напоями.
З інформації, наданої ВП №1 Нікопольського РУП начальнику служби у справах дітей Марганецької міської ради вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності, а саме: 06.02.2023 року за ч. 3 ст. 184 КУпА -штраф 850 грн. та 04.06.2024 року за ч. 2 ст. 184 КУпАП -штраф 1700 грн.
Судом також було встановлено, що рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 17.02.2025 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було позбавлено батьківських прав по відношенню до молодшої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з неї також були стягнуті аліменти у розмірі частини її заробітку (доходу) але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь опікуна, якого буде призначено задля утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи з 14.11.2024 року і до повноліття дитини.
18.10.2025 року, дівчинка звернулася із письмовою заявою до голови комісії з питань захисту прав дитини виконкому Марганецької міської ради, яка долучена до матеріалів справи, в якій прохала позбавити її матір ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до неї, оскільки та не займається її вихованням, навчанням не утримує її і взагалі не приймає участі у її житті та веде аморальний спосіб життя.
На теперішній час неповнолітня дитина - ОСОБА_1 продовжує спілкується в телефонному режимі зі спеціалістом служби у справах дітей Марганецької міської ради, свою думку стосовно своєї матері, не змінює.
З вищевказаного вбачається, що ОСОБА_2 дійсно самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та свідомо ними нехтувала. Так, з 2022 року вона не приймала ніякої участі у вихованні своєї дитини, не піклувалася про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не цікавилася її навчанням, не готувала її до самостійного життя, матеріально її не утримувала та взагалі з нею не спілкувалася.
Згідно висновку виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 25.11.2025 року №15/20-1612 Орган опіки та піклування Марганецької міської ради, розглянувши перелік документів щодо підтвердження факту неналежного виконання батьківських обов`язків з боку гр. ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини №366 від 28.10.2025 року, з метою проведення подальших заходів щодо соціального захисту дитини та реалізації її права на зростання у сімейному оточенні, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України батьки можуть бути судом позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача, щодо позбавлення відповідача - ОСОБА_2 батьківських прав повністю знайшли своє підтвердження у судовому засіданні і з урахуванням соціального захисту дітей та реалізації їх прав на зростання у сімейному оточенні, якнайкращих інтересів дитини, є такими, що підлягають задоволенню, оскільки беззаперечно встановлено факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і це не буде суперечити статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 1, 9 Конвенції про права дитини.
За змістом ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. 
Згідно вимог ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Пунктами 1-3 ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.
Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Мати дитини - ОСОБА_2 зобов`язана надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини, відповідно до ст.ст.180-184 СК України, згідно яких батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Таким чином, враховуючи матеріальне становище дитини та платника аліментів, з якої рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2025 року стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) на її малолітню дитину, що мають істотне значення, суд приходить до висновку про можливість відповідача ОСОБА_2 сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини саме у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 25.11.2025 року і до повноліття дитини.
Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць.
За таких обставин суд вважає необхідним позовні вимоги органу опіки та піклування виконкому Марганецької міської ради в інтересах дитини: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовільнити частково. 
Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень ст. 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з позовом, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211.20х2=2422,40 гривень.
Керуючись », ст. ст. 4,10, 12, 13 ,76, 81, 141, 259, 263-265,268,273,274-277,279, 352,354,355, 430 ЦПК України, ст.ст.164,165,166,180,181,182,183,191 СК України суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Органу опіки та піклування виконкому Марганецької міської ради в інтересах неповнолітньої: ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовільнити частково.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , позбавити батьківських прав по відношенню до дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис про народження №214) паспорт № НОМЕР_5 , РНОКПП НОМЕР_6 . 

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, на користь опікуна, якого буде призначено, починаючи стягнення з 25.11. 2025 року. 

Допустити негайне виконання рішення суду, в частині стягнення аліментів, в межах суми платежу за один місяць. 

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП- НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 судовий збір на користь держави в розмірі 2 422 гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5ст.265 ЦПК України:
Позивач: Орган опіки та піклування виконкому Марганецької міської ради, код ЄДРПОУ 04052181, місцезнаходження: вулиця Єдності, 29-а, м. Марганець, Нікопольський район, Дніпропетровська область.
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя: О. С. Янжула