Справа № 420/8120/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,- 

В С Т А Н О В И В:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Тирнового Максима Вікторовича, від 13 березня 2026 року ВП № 80492108 про стягнення виконавчого збору у розмірі 34588 грн.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, з урахуванням особливостей провадження передбачених статтею 287 КАС України; витребувано копії матеріалів виконавчого провадження.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача у позовній заяві зазначав, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року у справі №420/29362/24, в/ч НОМЕР_1 було зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року із встановленням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум та на виконання вказаного рішення на користь ОСОБА_1 в/ч НОМЕР_1 нараховано 94186,57 грн. Як вказав позивач, незазначення в результативній частині рішення конкретної суми, що належить до виплати на користь позивача, не спростовує той факт, що наслідком виконання цього рішення є зміна складу майна сторін, і не свідчить про те що позовні вимоги не піддаються грошовій оцінці, отже висновок відповідача про те, що вирішений Одеським окружним адміністративним судом у справі № 420/29362/24 спір носить немайновий характер є помилковим. Таким чином, як зазначив позивач, в даному випадку розмір виконавчого збору має обраховуватися державним виконавцем з урахуванням сум, нарахованих та виплачених стягувачу, у розмірі 10 відсотків суми що підлягає стягненню, у відповідності до частини 2 статті 27 Закону № 1404-VIII . Відтоді, постанова відповідача від 13 березня 2026 року ВП № 80492108 про стягнення виконавчого збору є неправомірною, та підлягає скасуванню
07.04.2026 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач вказав, що не погоджується із позовним вимогами позивача. Як вказав відповідач, рішення суду у справі №420/29362/24 зобов`язує боржника вчинити дії провести нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року із встановленням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум, тобто виконати розрахунок. Відповідач наголосив, що суд повністю поклав на боржника обов`язок визначити суму самостійно, що є ознакою немайнового рішення та за змістом ч. 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями немайнового характеру виконавчий збір становить 4 мінімальні заробітні плати з боржника-юридичної особи.
Учасники справи повідомлялись про день та час слухання справи, однак у судове засідання не з`явились. Керуючись положеннями ч.9 ст.205 КАС України, судом продовжено розгляд справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 по справі №420/29362/24 частково задоволено позов ОСОБА_1 ; визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , які полягають в нарахуванні і виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року із встановленням місяця підвищення грошових доходів (базового місяця) жовтень 2012, грудень 2015 та грудень 2016 років; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року із встановленням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум; визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не врахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 20.12.2020 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 20.12.2020 року із врахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу, що складає 4463,15 грн на місяць, та з урахуванням виплаченої раніше суми індексації; у задоволенні решти позову – відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2026 по справі №420/29362/24 частково задоволено апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ; рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року - змінено, виклавши абзац 5 його резолютивної частини в наступній редакції: «Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у фіксованому розмірі 1620,65 грн. в місяць за період з 01.03.2018 року по 20.12.2020 року включно (у загальному розмірі - 54527,03 грн.) у відповідності до приписів абзаців 3, 4 та 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078), з урахуванням раніше виплачених сум»; в іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року – залишено без змін.
13.03.2026 старшим державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження ВП №80492108 з виконання виконавчого листа №420/29362/24, виданого 27.02.2026 про «зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року із встановленням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум».
Також, 13.03.2026 старшим державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП №80492108 у розмірі 34 588,00 грн.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 р. № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII).
Відповідно до ст.1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Відповідно до вимог ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частиною 1 ст.18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За п.1 ч.1 ст.26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до ч.5 ст.26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. 
Отже, будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги є визначальною ознакою для її кваліфікації як майнової та повинна знаходити своє формальне відображення у ціні заявленого позову (що є обов`язковим елементом розрахунку судового збору та, відповідно, виконавчого збору).
Натомість, до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 р. у справі № 907/9/17 (провадження № 12-76гс18) та від 25.08.2020 р. у справі № 910/13737/19 (провадження № 12-36гс200).
Незважаючи на те, що Закон № 1404-VIII не містить чіткого визначення поняття "рішення немайнового характеру", за змістом ст.63 зазначеного Закону таким рішенням є рішення, за яким боржник зобов`язаний, зокрема, особисто вчинити певні дії.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 по справі №420/29362/24 частково задоволено позов ОСОБА_1 ; визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , які полягають в нарахуванні і виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року із встановленням місяця підвищення грошових доходів (базового місяця) жовтень 2012, грудень 2015 та грудень 2016 років; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року із встановленням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум; визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не врахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 20.12.2020 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 20.12.2020 року із врахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу, що складає 4463,15 грн на місяць, та з урахуванням виплаченої раніше суми індексації; у задоволенні решти позову – відмовлено.
При цьому, ані мотивувальна частина, ані резолютивна частина рішення Одеського окружного адміністративного суду, не містять чітких сум індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, яка належала до виплати за спірний в цій справі період.
Отже, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 по справі №420/29362/24 має усі ознаки рішення немайнового характеру.
Той факт, що під час виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 по справі №420/29362/24, військовою частиною НОМЕР_1 визначено конкретну суму, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 , не свідчить на користь висновків про те, що вказане рішення є рішенням майнового характеру. 
Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження сума, що підлягала стягненню, не була визначена у виконавчому документі, а спірна індексація перерахована і нарахована за платіжною інструкцією №1269 від 20.03.2026 після відкриття виконавчого провадження та винесення спірної постанови.
Згідно з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.04.2025 р. у справі №480/3452/19, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. Суд також зауважив, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.
Таким чином, оскільки у виконавчому документі не визначено зазначену вище суму індексації, а відповідно до імперативних приписів ст.27 Закону № 1404-VIII, постанова про стягнення виконавчого збору виноситься державним виконавцем одночасно із постановою про відкриття виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова від 13 березня 2026 року ВП № 80492108 про стягнення виконавчого збору у розмірі 34588 грн., є правомірною та скасуванню не підлягає. 
Враховуючи викладене, суд приходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Тирнового Максима Вікторовича, від 13 березня 2026 року ВП № 80492108 про стягнення виконавчого збору у розмірі 34588 грн.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 287,382 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову Військової частини НОМЕР_1 -відмовити. 
Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. 287 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.