Номер провадження: 33/813/791/26
Номер справи місцевого суду: 947/3175/26 
Головуючий у першій інстанції Прохоров П. А. 
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
13.04.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Коновалової В.А., 
з участю секретаря судового засідання – Юцикова Д.Є.,
захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвоката Ровкової Світлани Володимирівни,
законного представника потерпілого – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеса в залі суду
апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 – адвоката Ровкової Світлани Володимирівни,
на постанову Київського районного суду м. Одеси від 05 березня 2026 року, у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 184 КУпАП,

в с т а н о в и в:
Короткий зміст постанови суду першої інстанції
Постановою Київського районного суду м. Одеси від 05 березня 2026 року ОСОБА_2 відповідно до ст.22 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.184 КУпАП у зв`язку із малозначністю правопорушення та оголошено усне зауваження, провадження у справі закрито.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 – адвокат Ровкова С.В., просить скасувати постанову Київського районного суду м. Одеси від 05.03.2026 року по справі № 947/3175/26 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 184 КУпАП України на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_3 не порушував ч.1 ст. 184 КУпАП, про що надав 21.01.2026 року пояснення старшому інспектору СЮП ВП ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області старшому лейтенанту поліції Терземану С.С. Гулієв Шахін пояснив, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відбувся словесний конфлікт в ході якого останній ображав його сина та всю його родину нецензурними словами. Жодних дій направлених на порушення прав та інтересів ОСОБА_5 його син не вчиняв. В той же час з сином він проводить регулярні профілактичні бесіди щодо поваги до інших дітей з якими навчається та інших оточуючих.
Посилається, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що ОСОБА_6 , 05.12.2025 року в 12 -15 годин, за адресою: АДРЕСА_1 , в приміщені Одеського ліцею наніс удар рукою в область голови ОСОБА_5 . Доказів цієї події, а саме фото і відео фіксації конфлікту не має. Відповідно, докази, що ОСОБА_3 неналежно виконував батьківські обов`язки щодо свого сина ОСОБА_7 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 184 КУпАП відсутні.
Вважає, що співробітниками поліції разом із протоколом про адміністративне правопорушення, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження ухилення ОСОБА_2 від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої дитини.
У судовому засіданні захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Ровкова С.В., яка приймала участь в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити.
Законний представник потерпілого ОСОБА_5 – ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та законного представника потерпілого, апеляційний суд вважає необхідним зазначити таке.
Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).
Згідно з положеннями ч. 7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але необмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
На підтвердження вчинення ОСОБА_8 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, до суду надано протокол серії ВАД № 761370 від 21.01.2026 року, з якого вбачається, що ОСОБА_9 неналежно виконував батьківські обов`язки, що полягало у відсутності належного виховання та контролю за поведінкою свого малолітнього сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 05.12.2025 року близько 12 години 15 хвилин за адресою: м.Одеса, вул. Ак.Корольова, 67 в приміщенні Одеського приватного ліцею «Гармонія» наніс удар рукою в область голови малолітньому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в результаті чого останній звернувся до ОДКЛ, чим ОСОБА_9 порушив вимоги ч. 1 ст. 150 СК України, вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.
Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з того, що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується дослідженими матеріалами справи. Разом із тим, матеріалами справи встановлено, що працівники ПЗ «ОПЛ «Гармонія» несуть персональну відповідальність за дотримання прав та інтересів учнів під час освітнього процесу, подія, викладена у протоколі відбулась у приміщенні навчального закладу під час освітнього процесу, що свідчить про те, що ОСОБА_9 як батько учня, вчинив діяння, яке не має великої суспільної небезпеки, його діями не спричинена будь-яка значна шкода цивільним інтересам, оскільки подія адміністративного правопорушення відбувалась за його відсутності, в період перебування дитини у навчальному закладі, що значно зменшує його роль у настанні події та її наслідках, не виключаючи його відповідальності як батька малолітньої особи, суд дійшов висновку про звільнення ОСОБА_10 від адміністративної відповідальності у зв`язку із малозначністю правопорушення та обмежився усним зауваженням.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.
Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 184 КУпАП настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків, щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей полягає у бездіяльності, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно і у неповному обсязі. Таке ухилення може бути у формі бездіяльності, пов`язаної із незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей.
Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Відповідно до ст. 150 СК України: 1) батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; 2) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; 3) батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; 4) батьки зобов`язані поважати дитину; 5) передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; 6) забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; 7) забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
У частині 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 визначено, що означає «не піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя»: незабезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складник виховання; не спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявлення інтересу до її внутрішнього світу; не створення умов для здобуття нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Отже ухиленням від виконання батьківських обов`язків не вважається будь-яка дія, а лише невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством, і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.
На переконання апеляційного суду суд першої інстанції дослідивши матеріали справи та всі зібрані докази у їх сукупності правильно встановив дійсні фактичні обставини справи та дійшов правильного висновку щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП.
Під час апеляційного розгляду захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвокат Ровкова С.В. пояснила, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відбувся словесний конфлікт в ході якого останній ображав ОСОБА_7 та всю його родину нецензурними словами. Жодних дій направлених на порушення прав та інтересів ОСОБА_5 . ОСОБА_11 не вчиняв.
Законний представник потерпілого – ОСОБА_1 пояснила, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, про що, зокрема свідчить його ухилення від явки до школи, до директора та органів правопорядку, оскільки подія відбулася 05.12.2025 року, проте ОСОБА_3 надав пояснення лише 21.01.2026 року, що на її думку свідчить про затягування, з огляду на строки притягнення до адміністративної відповідальності. Також зазначила, що подія зафіксована на відеозаписі, але з урахуванням того що подія відбулася в учбовому закладі, на її думку, даний відеозапис не долучено працівниками поліції до матеріалів про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, повністю підтверджується зібраними по справі доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 761370 від 21.01.2026 року; поясненнями ОСОБА_1 від 11.12.2025 року наданими старшому інспектору СЮП ВП ОРУП №1 ГУНП в Одеській області; поясненнями ОСОБА_2 від 21.01.2026 року наданими старшому інспектору СЮП ВП ОРУП №1 ГУНП в Одеській області; консультативним висновком спеціаліста ООДКЛ від 05.12.2025 року; копіями матеріалів ПЗ «ОПЛ «Гармонія» розслідування нещасного випадку, який стався 05 грудня 2025 року з учнем 6-А класу ОСОБА_5 . 
Відповідно до консультативного висновку спеціаліста Одеської обласної дитячої клінічної лікарні від 05.12.2025 року у ОСОБА_5 встановлений діагноз ЗЧМТ. Струс головного мозку.
Матеріалами ПЗ «ОПЛ «Гармонія» розслідування нещасного випадку, який стався 05 грудня 2025 року з учнем 6-А класу ОСОБА_5 , встановлено обставини, за яких стався нещасний випадок 05 грудня 2025 року на перерві після 5-го уроку (13.10) сталася бійка між учнями ОСОБА_12 (6-А кл.) та ОСОБА_13 (6-Б кл.), в результаті якої ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження. До медпункту ліцею його відвела класний керівник ОСОБА_15 . Черговий заступник директора ОСОБА_16 одразу після інциденту з?ясувала причину бійки, переглянула записи відеокамери та повідомила директора ОСОБА_17 . Потім провела бесіди: з учасниками інциденту з метою з?ясування причини бійки, з медичною сестрою ліцею ОСОБА_18 , з черговим вчителем коридору 2-го поверху, де стався інцидент, ОСОБА_19 та повідомила матір потерпілого ОСОБА_1 . Директор ліцею ОСОБА_17 за результатами перегляду відеоматеріалів викликала свідків бійки, які написали пояснення та провела бесіди з батьками учасників інциденту; провела бесіду з вчителем фізики ОСОБА_19 , яка чергувала в коридорі 2-го поверху, де стався інцидент. Мати потерпілого ОСОБА_1 відразу відвезла сина до медичної установи. 12.12.2025 року ОСОБА_1 надала медичну довідку із Одеської обласної дитячої клінічної лікарні з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку.
На підставі рішення комісії із розслідування нещасного випадку з учнем 6-А класу ОСОБА_5 (протокол № l засідання комісії від 12.12.25 року) видано наказ ПЗ «ОПЛ «Гармонія» № 51 від 12.12.2025 року «Про вжиття заходів за результатами розслідування нещасного випадку з учнем 6-А класу ОСОБА_5 ».
Вищенаведені докази, які є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки сумнівів у їх достовірності чи порушень під час їх підготовки та збирання у ході розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій не виявлено, у своїй сукупності підтверджують, що вказані у протоколі обставини про те, що ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 05.12.2025 року в приміщенні Одеського приватного ліцею «Гармонія» наніс удар рукою в область голови малолітньому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в результаті чого останній звернувся до ОДКЛ, свідчать про те, що протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП, а саме за неналежне виконання батьківських обов`язків щодо виховання свого малолітнього сина ОСОБА_7 , обґрунтовано складено на його батька ОСОБА_2 .
Досліджені докази свідчать про те, що дії ОСОБА_7 , який наніс удар в область голови малолітньому ОСОБА_5 , носять ознаки протиправності та є наслідком недостатньої уваги з боку батьків щодо виховання дитини в дусі поваги до прав інших людей. Тому, неналежне виховання малолітньої дитини - це правопорушення батьків, а отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.
Доводи апеляційної скарги щодо того, що вина ОСОБА_2 у скоєнні правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП не доведена, зібрані докази по справі не підтверджують його вину, є безпідставними. Оскільки досліджені судом докази є належними та допустимими, взаємоузгоджуються між собою та повністю підтверджують наявність в діях ОСОБА_2 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, який встановлений судом першої інстанції та який знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду. Підстави для визнання зібраних по справі доказів неналежними та недопустимими відсутні.
Щодо доводів захисника, що суд належним чином не здійснив сповіщення ОСОБА_2 про дату та час розгляду справи, а тому останній не мав можливості надати пояснення в межах судового засідання, апеляційний суд зазначає наступне.
Зі справи вбачається, що ОСОБА_3 був обізнаний, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 761370 від 21.01.2026 року за ч. 1 ст. 184 КУпАП, а також, що розгляд справи відбудеться у Київському районному суді м. Одеси.
Апеляційним судом враховується практика Європейського суду з прав людини, яка визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Крім того, явка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП не є обов`язковою.
Завданням апеляційного провадження є перегляд за апеляційною скаргою справи і судового рішення на предмет правильності встановлення судом першої інстанції обставин у справі та застосування норм права. Враховуючи, що суд апеляційної інстанції покликаний забезпечити виправлення помилок суду першої інстанції як у питаннях факту (правильність оцінки доказів і встановлення обставин), так і в питаннях права (правильність застосування матеріального і процесуального права), апеляційний суд вважає, що розглянувши справу за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвоката Ровкової Світлани Володимирівни, дослідивши докази, суд апеляційної інстанції забезпечив права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП.
Враховуючи вищевикладене апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції дослідивши зібрані докази по справі, із дотриманням вимог ст.245, 251 КУпАП, об`єктивно з`ясував обставини у справі, надав всім зібраним по справі доказам правильну юридичну оцінку, та дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.
У відповідності до припису п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Отже, за результатами апеляційного розгляду апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та справедливою, тому підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 251, 280, 283, 294 КУпАП суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 – адвоката Ровкової Світлани Володимирівни, залишити без задоволення.
Постанову Київського районного суду м. Одеси від 05 березня 2026 року, якою ОСОБА_2 відповідно до ст. 22 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП у зв`язку із малозначністю правопорушення та оголошено усне зауваження, а провадження у справі закрито, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя В.А. Коновалова