ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

11 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/19997/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),
суддів: Шлай А.В., Щербака А.А., 

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 
на рішення Дніпропетровськго окружного адміністративного суду від 14.08.2025, (суддя суду першої інстанції Калугіна Н.Є.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Дніпрі, в адміністративній справі №160/19997/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, 
УСТАНОВИВ:
09.07.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила:
- визнати протиправними та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №912400174332 від 13.05.2025 р. та Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлене листом “Про розгляд звернення” № 28245-19854/Ц-01/8-0400/25 від 23.06.2025 року про відмову у призначенні пенсії по втраті годувальника з 20.08.2024 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , від 06.05.2025 року за реєстровим №2244 та призначити пенсію по втраті годувальника з 20.08.2024 року згідно ст. 45 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що протиправні дії пенсійного органу порушують право позивача на пенсійне забезпечення. Позивач зазначає, що віповідач при переведенні її на пенсію по втрат годувальника не врахував, що вона має право на призначення пенсії з 20.08.2024, а не з дати звернення за переведенням.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 14.08.2025 задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 частково. Визнав протиправними дії щодо призначення пенсії ОСОБА_1 у разі втрати годувальника, відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, починаючи з 06.05.2025. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію у разі втрати годувальника з 10.08.2024 року, відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовив.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на необґрунтованість доводів скарги просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що згідно із пунктом 3 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника. У членів сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника виникає через один місяць з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру досудових розслідувань або до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин. Смерть особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, чи визнання її померлою у встановленому законодавством порядку надає непрацездатним членам сім`ї такої особи право на звернення для отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника на загальних підставах, передбачених цим Законом. Відповідно до поданих документів ОСОБА_2 вважається безвісно зниклим за особливих обставин з 20.07.2024, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин № 20241015-1314. Суд першої інстанції при винесенні рішення помилково дійшов висновку, що призначити пенсію у разі втраті годувальника необхідно з 10.08.2024, оскільки відповідно до вищезазначеної норми право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника виникає через один місяць з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру досудових розслідувань або до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, а не з дати сповіщення сім`ї ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.07.2024.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримувала пенсію по інвалідності, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
15.11.2024 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію у разі втрати годувальника.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №912400174332 від 22.11.2024 відмовлено у в перерахунку пенсії ОСОБА_1 в перерахунку пенсії у зв`язку з переходом на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з тим, що заявниця не надала документи про спільне проживання за однією адресою з годувальником.
У подальшому рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.04.2025 у справі №215/892/25 встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з листопада 2018 року по 30 червня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 . Встановлено факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на утриманні її чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Так, 06.05.2025 позивачем повторно подано заяву про перехід на пенсію у разі втрати годувальника.
Відповідно до протоколу перерахунку пенсії від 12.05.2025, відповідачем було призначено позивачу пенсію у разі втрати годувальника, починаючи з 06.05.2025.
26.05.2025 позивач, не погоджуючись із датою призначення їй пенсії у разі втрати годувальника, звернулась до відповідача із заявою, в якій просила повторно розглянути заяву про перехід на інший вид пенсії від 06.05.2025 року та здійснити перерахунок пенсії – з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника з дня виникнення права, 20.08.2024 року, згідно ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Листом від 23.06.2025 відповідач повідомив позивача, що рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 03 квітня 2025 року по справі № 2-0/215/65/25 встановлено факт спільного проживання позивача з померлим чоловіком ОСОБА_2 та факт перебування позивача на його утриманні. Судове рішення не містить інших зобов`язань до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. За заявою від 06.05.2025 позивача переведено на пенсію у зв`язку з втратою годувальника ( ОСОБА_2 ) відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Позивач, вважає такі дії відповідача, зокрема щодо призначення їй пенсії по втраті годувальника, саме з 06.05.2025 року, а не з – 20.08.2024 року, протиправними та такими, що порушують її законні права та інтереси на належне пенсійне забезпечення.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на призначення пенсії по втраті годувальника з 10.08.2024, а не з дати звернення позивача за призначенням пенсії.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ.
Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», щодо військового обов`язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
За правилами частини першої статті 16 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06.12.1991 №1934-XII, держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей (підпункт 3 пункту 1 статті 3 цього Закону).
Частиною 1 ст. 49 Конституції України передбачено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За положеннями ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.
Батьки військовослужбовців, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років, за наявності страхового стажу не менше 25 років - для чоловіків і не менше 20 років - для жінок.
Непрацездатними членами сім`ї вважаються:
а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;
б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю;
в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або якщо вони є особами з інвалідністю.
Відповідне зниження пенсійного віку жінкам, установлене абзацом першим цього пункту, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року;
г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати;
д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.
Дружина (чоловік) годувальника, померлого внаслідок причин, зазначених у пункті «а» статті 20 цього Закону, має право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до пункту «д» частини четвертої цієї статті незалежно від того, працює (проходить військову службу) вона (він) чи ні.
Для батьків і дружин (чоловіків) окремих категорій загиблих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом Кабінет Міністрів України може встановлювати інші умови призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника.
Так, слід вказати, що згідно зі ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Непрацездатними членами сім`ї вважаються:
а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;
б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю;
в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.
Суд установив, що позивач є дружиною військовослужбовця, який, відповідно до сповіщення сім`ї ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.07.2024, 30.06.2024 зник безвісти, при виконанні бойового завдання.
При цьому, позивачу, відповідно до довідки МСЕК серії 10 ААБ №012822 від 11.09.2012 встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково.
Разом з цим, рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.04.2025 у справі №215/892/25 встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з листопада 2018 року по 30 червня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 . Встановлено факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на утриманні її чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Таким чином, позивач має право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України №1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із ч.2 ст. 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону - довічно.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 45 Закону України №1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.
У членів сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника виникає через один місяць з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру досудових розслідувань або до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.
Як зазначалось вище, позивач 06.05.2025 року звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника, додавши пакет документів, зокрема - витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №20241015-1314 із датою формування витягу – 15.10.2024, в якому зазначено про реєстрацію заяви/інформації в єдиному обліку органів поліції - 09.07.2024 року.
Отже, 30 день після внесення відомостей до реєстру спливає - 09.08.2024, тобто у позивача з 10.08.2024 виникає право на призначення пенсії по втраті годувальника.
Таким чином, заява про призначення пенсії була подана до органів пенсійного фонду більше ніж через один місяць з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин та позивачем дотримано вимоги закону в частині необхідності підтвердження умов спливу одного місяця з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до протоколу перерахунку пенсії від 12.05.2025, відповідачем було призначено позивачу пенсію у разі втрати годувальника, починаючи з 06.05.2025, тобто з дня звернення за пенсією у разі втрати годувальника.
Проте, матеріалами справи встановлено, що позивач звернулась із призначенням пенсії по втраті годувальника впродовж 12 місяців, з дня виникнення права на пенсію.
Відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що дії відповідача щодо призначення позивачу пенсії у разі втрати годувальника з 06.05.2025 є протиправними, а позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з метою ефективності захисту прав позивача, необхідним є:
- визнання протиправними дії щодо призначення пенсії ОСОБА_1 у разі втрати годувальника, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 06.05.2025;
- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію у разі втрати годувальника з 10.08.2024 року, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни чи скасування – відсутні.
Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321 КАС України, суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.08.2025 в адміністративній справі № 160/19997/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя О.О. Круговий 

суддя А.В. Шлай 

суддя А.А. Щербак