ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 705/4678/24		
Провадження № 22-ц/821/163/26		
Категорія: 305010000	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - Василенко Л. І., 
суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,
секретаря - Кукушкіної А. О.,

учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Моторне транспортне страхове бюро,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 14 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Моторне транспортне страхове бюро, про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У серпня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач ОСОБА_2 24.03.2024 о 14 год. 10 хв., в м. Умані по вул. Тищика, керуючи автомобілем RENAULT KANGOO, д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не впевнився, що це буде безпечно та здійснив наїзд на перешкоду у вигляді належного позивачу на праві власності автомобіля SUZUKI VITARA 2023 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 . В результаті ДТП обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.
Згідно постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області по справі № 705/1943/24 від 01.05.2024, що набрала законної сили 14.05.2024, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, вчиненого 24.03.2024, в результаті чого належний позивачу на праві приватної власності автомобіль SUZUKI VITARA отримав механічні пошкодження, за ст. 124 КУпАП, та на відповідача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Належний позивачу на праві власності транспортний засіб SUZUKI VITARA 2023 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , на момент вчинення відповідачем дорожньо-транспортної пригоди застраховано згідно Договору добровільного комплексного страхування транспортних ризиків № FA-00310497 від 03.11.2023 у ПрАТ «Страхова група «ТАС». 
Цивільно-правова відповідальність відповідача на підставі договору добровільного страхування застрахована не була.
В результаті ДТП ОСОБА_1 , як власнику транспортного засобу, пошкодженням автомобіля SUZUKI VITARA 2023 року випуску, завдана матеріальна шкода у розмірі 44 408,90 грн. Наведені обставини підтверджуються копією Рахунку-фактури № ДПС22-1577 від 26.03.2024, виданою офіційним автодилером підприємства Suzuki, а саме Дочірнім підприємством «Автотрейдинг-Вінниця», у якого позивач придбавала належний їй на праві власності автомобіль, згідно якого вартість проведеного позивачем відновленого ремонту автомобіля склала грошову суму у розмірі 44 408,90 грн. 
ПрАТ «Страхова група «ТАС», як страховик, з яким у позивача був укладений Договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків № FA-00310497 від 03.11.2023, частково компенсувала понесені позивачем, як страхувальником витрати на проведення відновленого ремонту автомобіля SUZUKI VITARA в сумі 36 079,59 грн шляхом здійснення двох переказів грошових коштів на особовий рахунок фізичної особи. 
Оскільки відповідальність ОСОБА_2 відповідно до договору добровільного страхування застрахована не була, то позивач протягом квітня - травня 2024 року зверталась до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) із заявою щодо виплати позивачу страхового відшкодування у зв`язку з пошкодженням належного їй транспортного засобу, проте у здійсненні страхової виплати на її користь Моторним (транспортним) страховим бюро України було відмовлено. 
Оскільки позивачу з боку страховика, ПрАТ «Страхова група «ТАС», був частково відшкодований розмір матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, в сумі 36 079,59 грн, то позивач була змушена самостійно за рахунок власних грошових коштів провести доплату відновлювального ремонту транспортного засобу в повному обсязі на суму: 44 408,90 грн - 36 079,59 грн = 8 329,31 грн.
Відповідно, у позивача виникло право на стягнення недостатньої суми грошових коштів страхового відшкодування в межах фактичних витрат з відповідача, у розмірі 8 329,31 грн. 
Також до матеріальних збитків внаслідок незаконних дій відповідача включається здійснення позивачем витрат на придбання бензину для здійснення поїздок від місця її постійного проживання (місто Умань Черкаської області) до місця проведення ремонту пошкодженого автомобіля Suzuki Vitara (місто Вінниця). Загальна вартість понесених позивачем витрат на придбання бензину для здійснення поїздок становить грошову суму у розмірі 2 914,20 грн. 
Таким чином, загальний розмір завданої позивачу незаконними діями відповідача матеріальної шкоди складається з грошової суми, затраченої на проведення відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 8 329,31 грн, з витрат на придбання бензину у розмірі 2 914,20 грн, а всього на загальну суму 11 243,51 грн.
Внаслідок вчиненого відповідачем порушення Правил дорожнього руху, яке призвело до пошкодження належного позивачу на праві приватної власності транспортного засобу, ОСОБА_1 , завдано істотної моральної шкоди, якаоцінюється в розмірі 10 000 грн.
Моральна шкода полягає у немайнових втратах, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які викликали негативні зміни у житті позивача, оскільки страждання і приниження є емоціями людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання та спогади, емоційні реакції при згадуванні, щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, важкість виконання повсякденних обов`язків, знижений та нестійкий настрій, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, почуття приниженої гідності.
В зв`язку з вищевикладеним, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 відшкодування матеріальної шкоди на суму 11 243,51 грн, відшкодування моральної шкоди на суму 10 000,00 грн, а всього на загальну суму 21 243,51 грн. 

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31.03.2025 цивільну справу № 705/4678/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди направлено за підсудністю для розгляду до Маньківського районного суду Черкаської області.

Ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області від 29.07.2025 залучено до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Моторне транспортне страхове бюро.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 14.10.2025 в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного транспортного страхового бюро витрати на правничу допомогу у розмірі 1 000,00 грн.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та страховою компанією АТ «СГ «ТАС» було досягнуто згоди щодо розміру страхового відшкодування, який склав 36 079,59 грн, позивач отримала дані кошти, чим фактично прийняла виконання умов договору страхування, сума, що була відшкодована позивачу не перевищує розміру страхового відшкодування зазначеного в полісі № АТ/4528826 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 03.11.2024, та оскільки позивачем не заявлялось вимог до страховика щодо невідповідності отриманої виплати з вартістю відновлювальних робіт автомобіля, то суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 14.10.2025 та прийняте нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Скаржник вважає, що приймаючи судове рішення, суд першої інстанції грубо порушив норми матеріального та процесуального права, не взяв до уваги практику Верховного Суду при розгляді даної категорії справ, не застосувавши норми матеріального права, які підлягають застосуванню, самоусунувся від забезпечення процесуальних прав позивача, а саме заперечення останньої у судовому засіданні щодо розміру заявлених витрат відповідача на правову допомогу, та встановлення дійсних обставин, преюдиціальність судового рішення не перевірив.
Суд свідомо спростував вину відповідача ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, вважавши постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.05.2024, що набрала законної сили 14.05.2024, доказом, який не підтверджує зазначені обставини, грубо порушив п.п. 4, 5 ст. 82 ЦПК України. 
Зазначає, що суд помилково вважав, що обсяг ремонтних робіт не відповідає характеру ушкоджень, що суперечить матеріалам справи.
При цьому, суд обмежився цитуванням норм матеріального права та безпідставно відхилив доводи позивача та не дослідив документальні підтвердження, на підставі яких здійснено виплату страхового відшкодування, пошкодження та їх відповідність актам фактично виконаних робіт по відновленню транспортного засобу.
Щодо моральної шкоди ОСОБА_1 зазначає, що вона стала учасником ДТП – потерпілою внаслідок протиправних дій відповідача, який своїми діями пошкодив новий автомобіль, який був придбаний позивачем лише декілька місяців до ДТП.
Оскільки ОСОБА_2 взагалі не мав страхового полісу, позивачу довелося вчиняти безліч дій шляхом звернення спочатку до Моторного (транспортного) страхового бюро, потім АТ «СГ «ТАС», брати участь у численних оглядах та діагностичних центрах, що безумовно зруйнувало її психологічний та емоційний стан. Внаслідок чого, вона на протязі тривалого періоду відчуває сильні душевні переживання, хвилювання, які зумовлювали постійну зміну емоційного стану.
За таких обставин ОСОБА_1 вважає, що має право на стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн, в задоволенні якої було відмовлено оскаржуваним судовим рішенням.
Скаржник звертає увагу на безпідставне задоволення судом першої інстанції стягнення на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн, оскільки фактично заявлена до стягнення сума є штучно сформованою, з метою збагачення за рахунок потерпілої сторони – позивача, та не зменшена судом до реальної, яка, на думку позивача, складає 3 000,00 грн.

Відзиви на апеляційну скаргу 

Представник Моторно (транспортно) страхового бюро України – адвокат Висоцька Х. О. надала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що страховиком позивача в повному обсязі здійснено відшкодування, яке може бути відшкодовано страховиком МТСБУ. 
При цьому, Законом № 1961-ІV чітко встановлено, що МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. В таких випадках МТСБУ відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування, про що і зазначило МТСБУ у своєму листі від 07.06.2024.
В даному випадку наявний Договір добровільного страхування за яким страховиком і було здійснено відшкодування шкоди.
Оскільки оцінений розмір заподіяної шкоди позивачу, який може бути відшкодований страховиком/МТСБУ відповідно до закону, не перевищує здійсненого на її користь страхового відшкодування – тому і підстав для покладання на МТСБУ обов`язку по відшкодуванню шкоди на користь позивача немає. Так як залишку некомпенсованої оціненої шкоди на користь позивача немає.
Також звертає увагу на те, що позивач визнавала, що розмір заподіяної їй шкоди становить 36 079,59 грн і переуступила своє право вимоги по відшкодуванню такої шкоди для страховика по Договору добровільного страхування АТ «СГ «ТАС». Тобто, на сьогодні, жодних зобов`язань між позивачем та МТСБУ немає та виникнути не може.
Щодо судових витрат МТСБУ на етапі апеляційного провадження, то такі становлять 500 грн (витрати на правничу допомогу), що підтверджується належними доказами, а тому просить стягнути на користь МТСБУ судові витрати в розмірі 500,00 грн.

Представник ОСОБА_2 – адвокат Глеваський В. В. надав відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, оскільки апеляційна скарга зводиться до намагання скаржника здійснити переоцінку доказів.
Зазначає, що позивач посилається на ст. 1194 ЦК України, де зазначено, що у разі недостатності страхового відшкодування для покриття збитків, тоді може бути заявлено претензію до особи, яка винна у завданні збитків. Разом з тим, жодних доказів, що страхового відшкодування недостатньо, позивачем не надано, навпаки позивач погодилась з розміром збитків, в межах цієї суми їй здійснено виплату з боку страхової компанії. З огляду на це пред`явлення позову може свідчити про намір позивача отримати «подвійне» задоволення збитків за рахунок коштів відповідача, що є за своє суттю – безпідставним.
Крім того, судові рішення Верховного Суду, на які посилається скаржник, не можуть бути застосовані під час розгляду даної справи тому, що стосуються інших категорій справ.
Вказує, що оскільки у позивача відсутнє матеріальне право, яке підлягає захисту, відповідно будь-які похідні правові конструкції для компенсації того чи іншого виду шкоди виключаються. Жодних належних, допустимих доказів моральної шкоди позивач не надає, оцінка шкоди є результатом суб`єктивного тлумачення обставин справи з боку позивача.
Просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу за участь у розгляді апеляційної скарги в розмірі 15 000,00 грн.

ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надано відповідь на відзив, де зазначила, що доводи викладені адвокатом Глеваським В. В. у відзиві на апеляційну скаргу є дублюванням змісту оскаржуваного судового рішення, власним трактуванням норм законодавства та не спростовують доводи апеляційної скарги.

Дем`янишиною О. А. через підсистему «Електронний суд» надано заперечення на клопотання адвоката Глеваського В. В. про стягнення судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 15 000 грн. Вважає, що з урахуванням наявних заперечень позивача до стягнення як у суді першої так і суді апеляційної інстанції заявлений розмір підлягає зменшенню до 2 000 грн та підлягає розподілу за результатами прийнятого рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У відповіді від НПУ ідентифікатор картки ДТП в системі НПУ 3024085393527525 в системі НУП зафіксова наступне: вид ДТП – наїзд на ТЗ, що стоїть по ходу руху; орган, що оформив ДТП – Уманське РУП ГУНП в Черкаській області; адреса місця ДТП – Черкаська область, м. Умані, вул. Тищика, 35; дата та час ДТП – 24.03.2024 14:10; 1-й учасник ДТП - RENAULT KANGOO, д.н.з. НОМЕР_1 , власник ТЗ – ОСОБА_2 ; 2-й учасник ТЗ - SUZUKI VITARA 2023 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 власник ТЗ ОСОБА_1 ; правопорушник -  ОСОБА_2 ; пункт ПДР, що був порушений учасником ДТП – п. 10.9 ПДР – ін. порушення ДТП, порушення правил руху ТЗ заднім ходом (а.с. 87, т. 1).
Згідно постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.05.2024, ОСОБА_2 24.03.2024 о 14 год. 10 хв., в м. Умані по вул. Тищика, керуючи автомобілем RENAULT KANGOO, д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не впевнився, що це буде безпечно та здійснив наїзд на перешкоду у вигляді автомобіля. В результаті ДТП, автомобілі отримали механічні пошкодження. Вказаною постановою ОСОБА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. (а.с 9, т. 1).
У відповідності до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_1 є власником транспортного засобу Suzuki Vitara, д.н.з. НОМЕР_2 , 2003 року випуску, дата першої реєстрації – 02.11.2023 (а.с. 21, т. 1).
ОСОБА_4 з 23.11.2003 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , що стверджується Паспортом громадянина України виданого на ім`я останньої (а.с. 22, т. 1).
Згідно рахунку-фактури № ДПС22-1577 від 26.03.2024 (а.с 12, т. 1) та акту виконаних робіт № ДПТО2402609 від 31.05.2024 на замовлення ОСОБА_4 ДП «Автотрейдинг-Вінниця» виконано ремонтні роботи транспортного засобу Suzuki Vitara, д.н.з. НОМЕР_2 на загальну суму 44 408,90 грн (а.с. 18, т. 1).
Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 63555 від 10.04.2024 (підготовленого за замовленням страховика позивача) вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження транспортного засобу Suzuki Vitara, д.н.з. НОМЕР_2 станом на 24.03.2024 дорівнює з урахуванням ПДВ на запасні частини, але без врахування ВТВ становить 36 079,59 грн. Згідно п. 4.2 «Визначення величини втрати товарної вартості» вартість втрати товарної вартості (ВТВ) КТЗ Suzuki Vitara, д.н.з. НОМЕР_2 складає: 0,00 грн (а.с. 90 на звороті-101, т. 1).
Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 на підставі договору обов`язкового страхування власників наземних транспортних застрахована не була.
Автомобіль Suzuki Vitara, д.н.з. НОМЕР_2 згідно Договору добровільного комплексного страхування транспортних ризиків № FA-00310497 від 03.11.2023 (а.с.10, т. 1) та Полісу № АТ/4528826 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів застраховано у ПрАТ «Страхова група «ТАС». Страхувальник ОСОБА_4 (а.с. 10, т. 1).
Страхувальник ОСОБА_4 15.04.2024 звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування за страховим випадком, що стався 24.03.2024 з автомобілем Suzuki Vitara, д.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 82, т. 1), згодний з матеріальним збитком в розмірі 36 079, 59 грн, та переуступає АТ «СГ «ТАС» (приватне) своє право вимоги до СК винуватця та самого винуватця ДТП.
Відповідно до заяви ОСОБА_1 № 279 від 15.04.2024, остання не заперечує щоб страхове відшкодування по справі № 06757-34/2024/96 отримав ОСОБА_4 , претензій до АТ «СГ «ТАС» не має та мати не буде, переуступає АТ «СГ «ТАС» (приватне) своє право вимоги до СК винуватця та самого винуватця ДТП (а.с. 83, т. 1).
Згідно платіжних інструкцій № 20271 від 17.04.2024 та № 417526 від 11.06.2024 ОСОБА_4 , отримав від АТ «СГ «ТАС» з якою укладено Договір добровільного страхування, відшкодування за наслідком ДТП 24.03.2024 у загальному розмірі 36 079,59 грн (32 474,26 грн, 3 605,33 грн) (а.с. 15-16, т. 1).
Листом Моторного (транспортного) страхового бюро України № 3-01б/24523 від 07.06.2024 повідомлено ОСОБА_1 , що розглянувши звернення останньої, виходячи з наданої інформації в повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду та в заяві на виплату, транспортний засіб Suzuki Vitara, д.н.з. НОМЕР_2 застрахований за добровільним договором страхування (КАСКО) в ПАТ «Страхова група «ТАС», згідно якого позивач отримала відшкодування в розмірі 32 474,26 грн. Згідно звіту незалежного експерта ФОП ОСОБА_5 , вартість матеріального збитку з урахуванням ПДВ складає 29 654,99 грн. Виходячи з наведеного у МТСБУ відсутні підстави для проведення позивачу регламентної виплати з фонду захисту потерпілих. (а.с. 17, т. 1).

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, виходячи з наступного.
Предметом даного спору є відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої позивачу дорожньо-транспортною пригодою.
Відносини у сфері страхування ТЗ регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про страхування» та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.
Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 8 ч. 2 приведеної статті визначено, що відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.
Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
За загальним принципом, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання.  Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об’єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Нормами ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.
Страхування регулюється Главою 67 ЦК України.
Так ст. 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов’язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов’язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Предметом договору страхування згідно ст. 981 ЦК України є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну.
Згідно зі ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов’язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров’я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов’язкове страхування). До відносин, що випливають із обов’язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відносини у сфері страхування також регулюються Законом України «Про страхування».
Страхування наземних транспортних засобів (крім залізничного рухомого складу) ст. 4 приведеного Закону віднесено до 3 класу страхування іншого ніж страхування життя.
Згідно ч. 1 ст. 89 Закону України «Про страхування» страхування здійснюється на підставі договору страхування, який укладається відповідно до загальних умов страхового продукту, якщо інше не визначено законодавством України.
Частиною 4 приведеної статті визначено, що предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України.
Відповідно до ч. 5 даної статті об`єктом страхування можуть бути , зокрема, майно на праві володіння, користування і розпорядження майном та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну.
Згідно ч. 6 наведеної статті договором страхування визначаються конкретний об`єкт страхування, з яким пов`язані страхові інтереси страхувальника (іншої особи, визначеної у договорі страхування), та страхові ризики, що пов`язані з цим об`єктом страхування та підлягають страхуванню за цим договором страхування.
Порядок та умови здійснення страхових виплат визначені ст. 102 Закону України «Про страхування» відповідно до якої договором страхування визначається перелік документів, що підтверджують факт та обставини настання страхового випадку і розмір заподіяної шкоди (збитку), а також форма, спосіб та порядок подання таких документів, якщо інше не передбачено законодавством України.
Обов`язок підтвердження факту настання події, яка може бути визнана страховим випадком за договором страхування, покладається на страхувальника або іншу особу, визначену договором страхування.
У разі настання події, що має ознаки страхового випадку, страховик зобов`язаний встановити факт, причини та обставини такої події та прийняти з урахуванням умов договору страхування рішення про визнання або невизнання випадку страховим.
Здійснення страхової виплати проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених договором страхування) і рішення страховика про визнання випадку страховим та здійснення страхової виплати (страхового акта).
У разі визнання випадку страховим страховик здійснює страхову виплату страхувальнику (іншій особі, визначеній договором страхування або законодавством) відповідно до умов договору страхування або законодавства.
Страховик має право звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій у порядку, визначеному статтями 103 та 113 цього Закону.
Порядок визначення розміру страхової виплати та строки її здійснення визначаються договором страхування або законодавством.
Розмір страхової виплати не може перевищувати обсяг зобов`язань страховика, визначених договором страхування або відповідно до законодавства.
У відповідності до п. 50, п. 54, п. 59 та 68 ст. 1 приведеного Закону страхова виплата (страхове відшкодування) - грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства;
страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов договору страхування та/або законодавства зобов`язаний провести страхову виплату в разі настання страхового випадку;
страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, ризик виникнення якої застрахований, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування або відповідно до законодавства;
страхувальник - особа, яка уклала із страховиком договір страхування або є страхувальником відповідно до законодавства.
Разом з тим винна особа - володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику).
Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (чинного станом на 24.03.2024 дату вчинення ДТП) Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.
Згідно ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 ст. 13 цього Закону. 
Пунктом 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV зі змінами, внесеними згідно із Законом № 2443-VIII від 22.05.2018, встановлено, що учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
Одночасно, за положеннями ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП, обґрунтовувала свою вимогу до відповідача тим, що внаслідок ДТП, винуватцем якого був відповідач, був пошкоджений належний їй на праві власності автомобіль. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на підставі договору добровільного страхування застрахована не була, страхову виплату здійснила страхова компанія позивача – АТ «СГ «ТАС». Водночас вартість проведеного позивачемна ДП «Автотрейдинг-Вінниця», який є офіційним автодилером підприємства Suzuki, відновленого ремонту автомобіля склала грошову суму у розмірі 44 408,90 грн. Так як АТ «СГ «ТАС» сплатила позивачуматеріальний збиток в розмірі 36 079,59 грн, а МТСБУ дійшло висновку, що відсутні підстави для проведення позивачу регламентної виплати з фонду захисту потерпілих, тому просила суд стягнути різницю в сумі 8 329,31 грн з відповідача.
Апеляційним судом встановлено, що згідно відповіді від НПУ ідентифікатор картки ДТП в системі НПУ 3024085393527525 в системі НУП зафіксовано наступне: вид ДТП – наїзд на ТЗ, що стоїть по ходу руху; орган, що оформив ДТП – Уманське РУП ГУНП в Черкаській області; адреса місця ДТП – Черкаська область, м. Умані, вул. Тищика, 35; дата та час ДТП – 24.03.2024 14:10; 1-й учасник ДТП - RENAULT KANGOO, д.н.з. НОМЕР_1 , власник ТЗ – ОСОБА_2 ; 2-й учасник ТЗ - SUZUKI VITARA 2023 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 власник ТЗ ОСОБА_1 ; правопорушник -  ОСОБА_2 ; пункт ПДР, що був порушений учасником ДТП – п. 10.9 ПДР – ін. порушення ДТП, порушення правил руху ТЗ заднім ходом.
Відповідно до постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.05.2024, ОСОБА_2 24.03.2024 о 14 год. 10 хв., в м. Умані по вул. Тищика, керуючи автомобілем RENAULT KANGOO, д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не впевнився, що це буде безпечно та здійснив наїзд на перешкоду у вигляді автомобіля. В результаті ДТП, автомобілі отримали механічні пошкодження. Вказаною постановою ОСОБА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.
Цивільно-правова відповідальність відповідачаОСОБА_2 , який відповідно до посвідчення серія НОМЕР_3 від 2020 року є інвалідом другої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – осіб з інвалідністю внаслідок війни, на підставі договору обов`язкового страхування власників наземних транспортних, на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована.
Відповідач станом на 24.03.2024 мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, то відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV зі змінами, внесеними згідно із Законом № 2443-VIII від 22.05.2018, що діяв на момент ДТП, був звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відповідно відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є відповідач, за загальним правилом повинно проводити МТСБУ у порядку, визначеному вищевказаним Законом.
Водночас, належний позивачу на праві власності транспортний засіб SUZUKI VITARA 2023 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , на момент вчинення відповідачем дорожньо-транспортної пригоди був застрахований згідно Договору добровільного комплексного страхування транспортних ризиків № FA-00310497 від 03.11.2023 у ПрАТ «Страхова група «ТАС».Страхувальник ОСОБА_4 – чоловік ОСОБА_1 .
Страхувальник ОСОБА_4 15.04.2024 звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування за страховим випадком, що стався 24.03.2024 з автомобілем Suzuki Vitara, д.н.з. НОМЕР_2 , зазначивши, що згодний з матеріальним збитком в розмірі 36 079,59 грн, та переуступає АТ «СГ «ТАС» (приватне) своє право вимоги до СК винуватця та самого винуватця ДТП.
Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 63555 від 10.04.2024 (підготовленого за замовленням страховика позивача) вартість відновлювального ремонту КТЗ Suzuki Vitara, д.н.з. НОМЕР_2 , визначена за витратним підходом, складає 36 079,59 грн; вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження транспортного засобу Suzuki Vitara, д.н.з. НОМЕР_2 станом на 24.03.2024 дорівнює з урахуванням ПДВ на запасні частини, але без врахування ВТВ становить 36 079,59 грн. 
Згідно заяви ОСОБА_1 № 279 від 15.04.2024, поданої АТ «СГ «ТАС» АТ «СГ «ТАС» остання не заперечує щоб страхове відшкодування по справі № 06757-34/2024/96 отримав чоловік ОСОБА_4 , претензій до АТ «СГ «ТАС» не має та мати не буде, переуступає АТ «СГ «ТАС» (приватне) своє право вимоги до СК винуватця та самого винуватця ДТП.
Як вбачається з платіжних інструкцій № 20271 від 17.04.2024 та № 417526 від 11.06.2024 ОСОБА_4 , отримав від АТ «СГ «ТАС» з якою укладено Договір добровільного страхування, відшкодування за наслідком ДТП 24.03.2024 у загальному розмірі 36 079,59 грн (32 474,26 грн, 3 605,33 грн).
Отже, позивач ОСОБА_1 погодилася із розміром та способом здійснення страхового відшкодування, який був визначений на той час страховиком. 
Таким чином, АТ «СГ «ТАС» на підставі поданих страхувальником документів, які були визначені договором страхування та підтверджували факт та обставини настання страхового випадку, а саме дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24.03.2024 о 14 год. 10 хв., в м. Умані по вул. Тищика за участі належного позивачу ТЗ, була визнана страховим випадком та здійснено страхове відшкодування у розмірі визначеному страховиком у виконання Договору добровільного комплексного страхування транспортних ризиків № FA-00310497 від 03.11.2023.
Водночас, відповідно до рахунку-фактури № ДПС22-1577 від 26.03.2024 та акту виконаних робіт № ДПТО2402609 від 31.05.2024 на замовлення ОСОБА_4 ДП «Автотрейдинг-Вінниця», який є офіційним автодилером підприємства Suzuki виконано ремонтні роботи транспортного засобу Suzuki Vitara, д.н.з. НОМЕР_2 на загальну суму 44 408,90 грн в т.ч. ПДВ 20%.
Позивач просила суд, на підставі акту виконаних робіт № ДПТО2402609 від 31.05.2024 та рахунку-фактури № ДПС22-1577 від 26.03.2024, стягнути з ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром шкоди та належним страховим відшкодуванням, що складає 44 408,90- 36 079,59= 8 329,31 грн.
Отже, позивач вказує, що нею здійснено відновлювальний ремонт належного їй на праві власності автомобіля ДП «Автотрейдинг-Вінниця», про що було складено акт виконаних робіт № ДПТО2402609 від 31.05.2024 на загальну суму 44 408,90 грн.
Тобто, з наданих позивачем доказів вбачається, що фактично виконаний відновлювальний ремонт автомобіля перевищив вартість матеріального збитку визначеного страховиком.
Апеляційним судом встановлено, що матеріалами справи підтверджуються обставини ДТП, наявність вини відповідача та отримання позивачем суми страхового відшкодування у розмірі 36 079,59 грн. 
Предметом спору є обставини щодо недостатності суми страхового відшкодування для відновлення становища пошкодженого майна позивача у розмірі 8 329,31 грн.
Факт здійснення позивачем відновлювального ремонту підтверджується актами виконаних робіт, а розмір понесених нею витрат квитанціями, що не спростовані відповідачем під час розгляду справи.
Позивач ОСОБА_1 звернулася із заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) щодо виплати їй страхового відшкодування у зв`язку з пошкодженням належного їй транспортного засобу, проте у здійсненні страхової виплати МТСБУ було відмовлено, що підтверджується копією відповіді № 3-01б/24523 від 07.06.2024.
Отже, у спірних правовідносинах потерпіла звернулася до страховика й одержала страхове відшкодування, але його виявилося недостатньо для повного відшкодування шкоди, тому деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілій різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка нею одержана від страховика.
Як роз`яснено у пунктах 16, 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст. 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень ст. 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Таким чином, потерпілий вправі одержати повне відшкодування завданої шкоди від особи, яка її завдала в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоду.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на відшкодування у повному обсязі реальної вартості понесених витрат, стягнення різниці між сумою фактичних витрат (фактичним розміром шкоди) та виплаченою сумою страхового відшкодування страховою компанією, з відповідача, як з винної особи, у розмірі 8 329,31 грн, що буде відповідати обставинам справи та вимогам законодавства. 
Приписи ст. 1192 ЦК України передбачають, що підлягає відшкодуванню потерпілому розмір збитків до відновлення пошкодженої речі, тобто, приведення її у той стан, який існував до пошкодження (у даному випадку до ДТП). Тобто, таке відновлення не є поліпшенням стану пошкодженої речі у порівнянні із тим, який існував до ДТП. 
Апеляційний суд дійшов висновку, що стягнення з відповідача на користь позивача різниці між отриманим позивачем страховим відшкодуванням та вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу 2023 року випуску не буде поліпшенням стану пошкодженої речі у порівнянні із тим, що існував до ДТП.
Отже, за встановлених обставин та наявних у справі доказів, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції в тій частині, що постанова Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.05.2024, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не може вважатись належним, достовірним та достатнім доказом підтвердження вини відповідача, та як наслідок завдання збитків автомобілю, що належить позивачу, оскільки вона не містить ідентифікації транспортного засобу, якому завдано шкоду. 
Так, відповідачем в силу вимог ст. ст. 12 та 81 ЦПК України доводи позивача не спростовано. Водночас апеляційним судом встановлено, що на а.с. 87 т. 1 матеріалів справи міститься відповідь від НПУ ідентифікатор картки ДТП в системі НПУ згідно якої вид ДТП – наїзд на ТЗ, що стоїть по ходу руху; орган, що оформив ДТП – Уманське РУП ГУНП в Черкаській області; адреса місця ДТП – Черкаська область, м. Умані, вул. Тищика, 35; дата та час ДТП – 24.03.2024 14:10; 1-й учасник ДТП - RENAULT KANGOO, д.н.з. НОМЕР_1 , власник ТЗ – ОСОБА_2 ; 2-й учасник ТЗ - SUZUKI VITARA 2023 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 власник ТЗ ОСОБА_1 ; правопорушник -  ОСОБА_2 ; пункт ПДР, що був порушений учасником ДТП – п. 10.9 ПДР – ін. порушення ДТП, порушення правил руху ТЗ заднім ходом.
Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на придбання бензину для здійснення поїздок від місця її постійного проживання (місто Умань Черкаської області) до місця проведення ремонту пошкодженого автомобіля Suzuki Vitara (місто Вінниця). Загальна вартість понесених позивачем витрат на придбання бензину для здійснення поїздок, за твердженням позивача, становить грошову суму у розмірі 2 914,20 грн.
На підтвердження даного факту позивачем було надано фіскальні чеки (а.с. 19,20, т. 1).
Так, шкода заподіяна майну регламентована ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинний на час скоєння ДТП), відповідно до якої шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Позивач зазначає, що відповідач має компенсувати витрати на бензин, як такі, що пов`язані з доправленням для ремонту пошкодженого автомобіля.
Разом з тим, з наданих позивачем чеків не можливо встановити особу, яка його придбала та на які цілі та в якій кількості використано придбане пальне. У будь-якому випадку фіскальний чек на придбання пального не може бути належним доказом шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого.
Інших доказів позивачем на підтвердження даного факту не надано.
В зв`язку з вищевикладеним колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на пальне в розмірі 2 914,20 грн слід відмовити за недоведеністю.
Щодо відшкодування моральної шкоди, судова колегія зазначає наступне.
Згідно із ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Частиною 1 ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною 5 ст. 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) вказано, що абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.
Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи й доведеності позову.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
У постанові ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20 виснувано, що у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. 
Позивач вказувала, що через пошкодження належного їй на праві власності транспортного засобу 2023 року випуску вона зазнала істотної моральної шкоди. Неправомірні дії відповідача призвели до немайнових втратах, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які викликали негативні зміни у її житті, оскільки страждання і приниження є емоціями людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання та спогади, емоційні реакції при згадуванні, щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, важкість виконання повсякденних обов`язків, знижений та нестійкий настрій, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, почуття приниженої гідності. 
Тобто, при заявлені вимоги про стягнення компенсації моральної шкоди позивач не пов`язувала наявність моральної шкоди у зв`язку із каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Тому відшкодування моральної шкоди має відбуватися на підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України. 
З урахуванням встановлених обставин та розподілу тягаря доказування відсутні підстави стверджувати, що ОСОБА_2 доведено відсутність протиправності та вини в завданні моральної шкоди. 
При визначенні грошової компенсації моральної шкоди, з урахуванням засад розумності та справедливості, характеру правопорушення, глибини душевних страждань, апеляційний суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню 5 000 грн як грошової компенсації моральної шкоди з відповідача, як відповідальної особи в силу вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті вимог позивача.
Що стосується витрат на правничу допомогу.
Як у суді першої інстанції так, зокрема і при апеляційному перегляді справи учасники справи мають право на професійну правничу допомогу, що закріплено положеннями ст. 59 Конституції України.
Представник відповідача – адвокат Глеваський В. В. в суді першої інстанції просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. 
Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ст. 137 ЦПК України зазначені витрати несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
У п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються з висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12.09.2019, у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26.05.2020 у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19) та постанові від 08.06.2021у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс).
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
У відзиві на позовну заяву представником відповідача – адвокатом Глеваським В. В. зазначено орієнтовний розрахунок витрат, які очікує понести відповідач у розмірі 15 000 грн. 
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, відповідачем надано: копію ордера на надання правничої допомоги, копію додаткової угоди № 2 від 05.09.2025 до договору про надання правової допомоги № 02/2025 від 26.05.2025, копію акту прийому-передачі наданих послуг від 05.09.2025, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
В зв`язку з вищевикладеним, враховуючи характер спірних правовідносин, складність справи та обсяг наданої правничої допомоги, зокрема, кількість поданих відповідачем процесуальних документів та об`єктивно необхідний адвокату час для їх підготовки, колегія суддів вважає, що визначений відповідачем розмір витрат на правову допомогу 15 000,00 грн є неспівмірним з ціною позову (21 243,51 грн), зі складністю справи та виконаним адвокатом обсягом роботи.
З огляду на конкретні обставини справи, враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача, а також керуючись критеріями реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру, врахувавши доводи позивача про зменшення заявлених витрат, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 3 000,00 грн.
Представник ОСОБА_2 – адвокат Глеваський В. В. через підсистему «Електронний суд» подав до Черкаського апеляційного суду відзив, в якому, зокрема, просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу (в рамках апеляційного провадження) в розмірі 15 000,00 грн. 
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу під час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції, відповідачем надано: копію ордера від 23.12.2025, копію додаткової угоди № 3 від 22.12.2025 до договору про надання правової допомоги № 02/2025 від 26.05.2025 року, акт наданих послуг. 
Колегія суддів, врахувавши часткове задоволення апеляційної скарги, складність справи, ціну позову та її значення для сторін, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення, врахувавши заяву позивача про зменшення розміру витрат, приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 000,00 грн.
Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції помилково стягнуто з ОСОБА_1 на користь третьої МТСБУ витрати на правничу допомогу в розмірі 1 000,00 грн, оскільки відповідно вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ст.48 ЦПК України).
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, витрати на професійну правничу допомогу, які третя особа МТСБУ просила стягнути з позивача ОСОБА_1 не підлягають до задоволення. Також, не підлягають до задоволення вимоги третьої особи про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат понесених МТСБУ в суді апеляційної інстанції. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 та частково задовольнив вимоги апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених вимог (62,7%) 2 658,00 грн судового збору за подання позовної заяви, а також 911,30 грн судового збору за подання позивачем апеляційної скарги, а всього 3569,30 грн.
Разом з тим, відповідно до посвідчення серія НОМЕР_4 (а.с. 77, т. 1) ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи.
Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зважаючи на викладене та враховуючи вимоги Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 3 569,30 грн слід компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 14 жовтня 2025 року – скасувати та ухвалити нову постанову.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Моторне транспортне страхове бюро, про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки, не покриті страховим відшкодуванням, у розмірі 8 329,31 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Компенсувати ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 569,30 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанціях в розмірі 5 000,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 26 березня 2026 року.

Головуюча Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков