П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/16814/25	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Димерлія О.О.,
суддів Шляхтицького О.І., Вербицької Н.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.10.2025 року у справі №420/16814/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі
У С Т А Н О В И В:
28 травня 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій з урахуванням уточнень просив:
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 24.10.2024 року до 22.04.2025 року включно у розмірі 108357 грн. 46 коп.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що рішенням суду від 23.10.2024 року по справі №420/19793/24 позивача поновлено на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області з 21.06.2024 року. Як стверджував позивач, після проголошення рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 року у справі №420/19793/24 у Головного управління Національної поліції в Одеській області як роботодавця виник обов`язок добровільно і негайно виконати це рішення в частині поновлення його на роботі.
Разом з тим, лише 23.04.2025 року Головним управлінням Національної поліції в Одеській області прийнято наказ, яким з 21.06.2024 року поновлено ОСОБА_1 на роботі. З урахуванням положень статті 236 КЗпП України та у зв`язку з затримкою виконання судового рішення, у даному випадку наявні правові підстави для стягнення на користь позивача середнього заробітку за період з 24.10.2024 року по 22.04.2025 року у розмірі 108357 грн. 46 коп.
За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 15 жовтня 2025 року прийнято судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Присуджено до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 року у справі №420/19793/24, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.03.2025 року, за період з 28.03.2025 року по 22.04.2025 року включно у сумі 15565 грн. 16 коп.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. 
Ухвалюючи означене судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до приписів статті 236 Кодексу законів про працю України позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Разом з цим, судом першої інстанції зауважено, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 року у справі №420/19793/24 набрало законної сили лише 27.03.2025 року, та не містило в резолютивній частині приписів щодо негайного його виконання про поновлення позивача на роботі.
З урахуванням наведених обставин, окружний адміністративний суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а розрахунок середнього заробітку має бути визначений за період з 28.03.2025 року, тобто з наступного дня після ухвалення постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.03.2025 року по справі №420/19793/24, та до дня прийняття відповідачем наказу про поновлення ОСОБА_1 на роботі, а саме до 23.04.2025 року.
Не погоджуючись із означеним рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивачем (далі - скаржник) подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить апеляційний суд скасувати судове рішення в оскаржуваній частині та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник зазначає, що відповідач невчасно виконав судове рішення від 23.10.2024 року у справі №420/19793/24 про поновлення позивача на посаді. Більше того, положення статті 236 Кодексу законів про працю України мають бути застосовані до проміжку часу, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення суду про поновлення працівника на роботі до дати видання роботодавцем наказу щодо його поновлення, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період. У свою чергу, суд першої інстанції неправильно застосував приписи статті 236 КЗпП стягнувши середній заробіток за період з 28.03.2025 року по 22.04.2025 року.
При цьому, скаржник вказує про те, що незалежно від того чи містить рішення суду про поновлення працівника на роботі вказівки щодо негайного його виконання в цій частині, в силу приписів статті 235 КЗпП України таке рішення підлягає негайному виконанню. Застосований судом попередньої інстанції підхід нівелює приписи статті 129-1 Конституції України, 371 КАС України та суперечить імперативним нормам статті 235 КЗпП України, оскільки у відносинах публічної служби судове рішення про поновлення на роботі виконується негайно.
Крім того, не погодившись із вище вказаним рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, Головним управлінням Національної поліції в Одеській області (далі - скаржник) подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить апеляційний суд скасувати судове рішення в оскаржуваній частині та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в резолютивній частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 року у справі №420/19793/24 відсутнє посилання щодо негайного його виконання про поновлення позивача на роботі, внаслідок чого виконати судове рішення відповідач мав право лише після набрання законної сили таким рішенням. Відсутність відповідної вказівки у рішення суду першої інстанції та його оскарження створили обґрунтоване переконання у відповідача, що прийняття наказу про поновлення на роботі має відбутися після підтвердження законності рішення в апеляційному порядку.
За таких обставин, прийняття 23 квітня 2025 року наказу про поновлення позивача на роботі зумовлено не зволіканням чи протиправною бездіяльністю з боку відповідача, а об`єктивними процесуальними чинниками та тлумаченням змісту рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 року у справі №420/19793/24. У свою чергу, після ухвалення постанови апеляційного суду у справі №420/19793/24, відповідач невідкладно, у максимально стислі строки, здійснив поновлення позивача на службі. Це свідчить про відсутність зволікання та добросовісне ставлення до виконання судового рішення.
В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Одеській області не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на таке.
Як з`ясовано апеляційним судом, наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 21.06.2024 року №922 о/с лейтенанта поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області, звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 21.06.2024 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 року у справі №420/19793/24 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано наказ ГУНП в Одеській області №1446 від 06.06.2024 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області», в частині застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області.
Визнано протиправним та скасовано наказ ГУНП в Одеській області №922 о/с від 21.06.2024 року «По особовому складу», яким лейтенанта поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції).
Поновлено лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області з 22.06.2024 року.
Присуджено до стягнення з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.06.2024 року по 23.10.2024 року включно в сумі 74233 грн. 84 коп.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.03.2025 року залишено без змін рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 року у справі №420/19793/24.
23.04.2025 року на виконання рішення суду у справі №420/19793/24 ГУНП в Одеській області видано наказ № 471 о/с, яким поновлено лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області з 22.06.2024 року. (а.с.11)
У зв`язку із затримкою виконання судового рішення у справі №420/19793/24, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з ГУНП в Одеській області на його користь середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 24.10.2024 року по 22.04.2025 року.
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частина перша статті 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Принцип обов`язковості судових рішень в адміністративному судочинстві закріплено у статті 14 КАС України, відповідно до частини першої якої судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
За приписами частин 2, 3 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Указана норма кореспондується із положеннями статті 370 КАС України, згідно із якою судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (зокрема, статтею 236 КЗпП України).
За правилами частин першої та сьомої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Аналогічне правило щодо негайного виконання рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби також закріплене в пункті 3 частини 1 статті 371 КАС України.
Крім цього, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання (частина друга статті 372 КАС України).
За умовами статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Із системного аналізу вище наведених законодавчих приписів, які застосовуються до спірних правовідносин слідує, що законодавством передбачено обов`язок роботодавця негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника у разі його незаконного звільнення. 
Слід зауважити, що цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду. Негайне виконання судового рішення полягає у тому, що таке рішення підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, а негайно з моменту його прийняття (проголошення). 
При цьому, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. Працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 09.11.2022 року по справі № 460/600/22, приписи частини восьмої статті 235 КЗпП України і приписи пункту 3 частини 1 статті 371 КАС України достатньо чітко і однозначно встановлюють, що рішення про поновлення на роботі/посаді підлягають негайному виконанню й цей імператив адресований передовсім роботодавцю.
Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку із невиконанням ГУНП в Одеській області рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 року у справі №420/19793/24 в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.
У доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує про неправильне застосування судом першої інстанції норм статті 236 КЗпП України, стверджуючи, що суд помилково відмовив у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у справі №420/19793/24 за період з 24.10.2024 року до 28.03.2025 року.
У цій справі, розтлумачивши приписи статті 236 КЗпП України, суд першої інстанції встановив, що зі сторони відповідача мала місце затримка виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 року у справі №420/19793/24 в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.
Одночасно з цим, врахувавши відсутність в резолютивні частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 року у справі №420/19793/24 посилання щодо негайного його виконання про поновлення позивача на роботі та факт апеляційного оскарження такого рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за період з 24.10.2024 року до 28.03.2025 року.
Водночас, на переконання судової колегії, сформований окружним адміністративним судом погляд на розв`язання указаного питання є неправильним, адже не враховує того, що незастосування статті 236 КЗпП у подібних випадках здатне сприяти невиконанню судових рішень. Тобто, подібне правозастосування сприяє негативній практиці, за якої роботодавець зволікатиме з виконанням рішення про поновлення особи на роботі допоки апеляційний суд не перегляне справу.
У цьому контексті слід звернути увагу й на те, що інститут звернення рішення суду до негайного виконання покликаний забезпечувати швидкий і реальний захист прав працівника. Цей інститут не заперечує можливості скасування в апеляційному чи касаційному порядку рішення, проте на стадії апеляційного й касаційного оскарження віддає перевагу інтересам працівника.
Так, відповідно до п. 1, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Згадана норма містить імперативний припис щодо способу виконання зазначених в ній рішень, натомість, розсуд суду в даному питанні не допускається.
При цьому, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
За приписами частини 8 статті 235 Кодексу законів про працю України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Наведений вище висновок суду першої інстанції суперечить основним засадам адміністративного судочинства, а саме принципу обов`язковості судового рішення, за яким судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.
Інакше застосування статті 236 КЗпП може нівелювати принцип обов`язковості судового рішення та здатне поставити під сумнів процесуальний інститут звернення рішення суду до негайного виконання.
Апеляційний суд наголошує, що в силу приписів пункту 3 частини 1 статті 371, частини 2 статті 372 КАС України, частини 8 статті 235 КЗпП України, наявність зазначеного рішення суду у справі №420/19793/24 породжувало у відповідача обов`язок щодо поновлення позивача на вказаній посаді, який мав бути здійснений шляхом видання відповідного наказу негайно після проголошення судового рішення.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції уважає неправильним висновок суду попередньої інстанції про те, що обов`язок виконання судового рішення в частині поновлення позивача на посаді виник лише після набрання законної сили рішенням суду від 23.10.2024 року у справі №420/19793/24 за наслідками апеляційного оскарження.
Як вказано вище, такий обов`язок виник з моменту ухвалення рішення суду від 23.10.2024 року у справі №420/19793/24 про поновлення ОСОБА_1 на роботі. Разом з цим, лише 23.04.2025 року ГУНП в Одеській області видано наказ № 471 о/с, яким поновлено лейтенанта поліції ОСОБА_1 на роботі. 
Установлені обставини свідчать про те, що рішення суду від 23.10.2024 року у справі №420/19793/24 в частині поновлення позивача на посаді виконане відповідачем лише 23.04.2025 року, а не негайно, як того вимагають приписи КАС України та КЗпП України.
Відтак, судова колегія вказує, що період з 24.10.2024 року, тобто наступний день за датою ухвалення рішення суду про поновлення позивача на роботі, та по 22.04.2025 року, а саме день, який передував дню видання наказу про поновлення на посаді, є періодом, за який ОСОБА_1 має право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.
На підставі викладеного, апеляційний суд погоджується з доводами ОСОБА_1 про те, що позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді відповідно до статті 236 КЗпП України за період з 24.10.2024 року по 22.04.2025 року.
Щодо розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді, апеляційний суд зазначає таке.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок).
З урахуванням цих норм, зокрема, абзацу 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.
Судова колегія апеляційного суду зазначає, що згідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 року у справі №420/19793/24 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 598 грн. 66 коп.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, установлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Час затримки виконання рішення суду у період з 24.10.2024 року по 22.04.2025 року становить 181 днів.
Отже, стягненню з виконавчого комітету Олешківської міської ради на користь позивача за період з 24.10.2024 року по 22.04.2025 року підлягає середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у сумі 108 357 грн. 46 коп. (181 днів х 598 грн. 66 коп.).
Апеляційний суд не вирішує питання про утримання з цих коштів податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата податків у даному випадку є обов`язком роботодавця, а не суду (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а).
Як установлено апеляційним судом, під час розгляду даної справи окружним адміністративним судом неправильно застосовано норми матеріального права, а саме допущено неправильне тлумачення закону в частині визначення періоду часу, з якого розраховується середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі.
За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Беручи до уваги вище викладене, оскільки при прийнятті оскаржуваного рішення судом неправильно застосовано норми матеріального права, відтак, згідно до вимог ст. 315, 317 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області – залишити без задоволення. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити повністю.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.10.2025 року у справі №420/16814/25 – скасувати.
Прийняти у справі №420/16814/25 нове судове рішення.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі – задовольнити повністю.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 24.10.2024 року до 22.04.2025 року включно у розмірі 108357 грн. 46 коп. з відрахуванням з цих коштів податків, зборів та інших обов`язкових платежів до бюджету.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами судового рішення.

Суддя-доповідач 		О.О. Димерлій	
Судді	  	О.І. Шляхтицький   Н.В. Вербицька