Справа № 484/821/26
Провадження № 2/484/922/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого – судді Маржиної Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, ціна позову 46 211 грн. 64 к., -

ВСТАНОВИВ:

18.02.2026 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, ціна позову 46 211 грн. 64 к.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 (далі - Відповідач) звернувся до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (далі – Позивач, Банк) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав(-ла) Анкету-Заяву № б/н від 19.07.2010 року та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms. На підставі вищевказаної анкети-заяви Відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 13 800 грн., що підтверджується Випискою по рахунку. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту Відповідач отримав кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії - 11/14, тип - Універсальна. Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, що підтверджуються, зокрема, розрахунком заборгованості, випискою по рахункам Відповідача.У виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, а також частково сплачував заборгованість за договором. Отже, Відповідач не лише отримав кредитну картку, а й визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору та його умов, в тому числі щодо сплати відсотків. Після спливу строку дії першої картки Відповідачем для можливості користування рахунком додатково отримані наступні картки: 1. кредитна картка - 5211537410918291, строк дії - 12/15, тип - Універсальна; 2. кредитна картка - 5457082800665007, строк дії - 08/16, тип – Універсальна mini; 3. кредитна картка - 5168742313714051, строк дії - 08/17, тип – Універсальна GOLD. В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 40,8 % річних. У процесі користування кредитним рахунком клієнту були завжди доступні у вільному доступі на сайті банку та у додатку Приват24 умови обслуговування кредитних карток, які банк постійно пропонує клієнту для ознайомлення огляду кожного наступного разу, коли відбуваються навіть незначні зміни. Клієнт не надавав банку жодного разу заперечення щодо розміру відсоткової ставки, при цьому частково погашав заборгованість, що свідчить про обізнаність клієнта з умовами кредитування.Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі,а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, для чого за зверненнями Відповідача банк відкрив рахунок та надавав кредитні картки до нього, а Відповідач, отримуючи кредитні картки, фактично отримував електронний платіжний інструмент, який дає можливість використовувати власні гроші або кредитний ліміт на банківському рахунку для здійснення безготівкових операцій, тим самим Відповідач мав безперервний доступ до самого рахунку. Відповідач зобов`язався повернути використану частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Але в процесі користування кредитним рахунком Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку. Таким чином Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати Мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 02.02.2026 року має заборгованість в сумі 46 211.64 грн., яка складається з наступного: 12 633.27 грн. - заборгованість за тілом кредита, 33 578.37 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківськихпослуг. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача зазначену суму кредитної заборгованості.
Ухвалою суду від 19.02.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. Надіслано сторонам копії ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в цивільній справі; відповідачу – копію позовної заяви з додатками.
10.03.2026 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив про те, що відповідач позов не визнає та заперечує проти його задоволення з наступних причин. З приводу наданих позивачем доказів на підтвердження отриманого кредиту зазначив наступне. В наданих до позовної заяви додатках містяться наступні документи: Виписка за договором № б/н за період 21.01.2011 - 05.02.2026, Розрахунок заборгованостi за договором № б/н вiд 19.07.2010, укладеного мiж ПриватБанком та ОСОБА_3 , станом на 01.11.2020, Анкета-заява, які на перший погляд здаються звичайними та підтверджують позовні вимоги, але якщо ці докази досліджувати з урахуванням іншої справи, де позивач вже намагався стягнути з відповідачки грошові кошти, то виникають питання щодо допустимості цих доказів у частині тієї інформації, яка в них міститься. Зазначив, що 25.07.2017 р. під номером 9975 був виданий виконавчий напис приватним нотаріусом за заявою АТ КБ ПриватБанк (позивач). Сума боргу 153931,87 грн., боржник ОСОБА_1 . У виконавчому написі було вказано, що підставою стягнення є кредитний договір б/н від 16.05.2012 р. Не погодившись з вказаним виконавчим написом, відповідачка подала у 2021 р. позов до АТ КБ ПриватБанк. Первомайським міськрайсудом було відкрито провадження № 484/2429/21 і виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню. Але цікавість становлять саме документи та докази, які були здобуті під час розгляду тієї справи. Під час розгляду справи № 484/2429/21 судом у приватного нотаріуса було витребувано копію виконавчого напису та документи, які були підставою його винесення. Серед документів є сам виконавчий напис, Розрахунок заборгованості, Анкета-заява, Письмова вимога про усунення порушень. Так от, якщо порівняти розрахунок заборгованості зі справи № 484/2429/21 з розрахунком заборгованості наданої справи № 484/821/26, то можна встановити, що ці документи повністю ідентичні, різниця лише у тому, що у розрахунку по справі № 484/2429/21 вказано, що він зроблений по кредитному договору б/н від 16.05.2012 р., а у справі № 484/821/26 вказано, що цей розрахунок по договору б/ н від 19.07.2010 р. Різниця лише у тому, що у справі № 484/2429/21 цей розрахунок до 2017 р., а у справі № 484/821/26 він до 2026 р., що цілком пояснюється тим, що на час винесення виконавчого напису у 2017 р. не могло існувати розрахунку заборгованості за 2026 р. Але зазначене є неможливим, адже не може існувати одного і того самого розрахунку за двома різними кредитними договорами, що свідчить про маніпуляцію з боку позивача в наданні доказів у справі, так як не може існувати два кредити і один розрахунок по ним. На думку сторони відповідача, надані позивачем докази у виді розрахунку заборгованості є сумнівними та такими, що не доводять предмет позову, і є недопустимими та неналежними. Окрім цього, у вказаних вище двох цивільних справах позивач надавав дві різні Анкети-заяви. Тобто, борг один, а Анкети-заяви дві різні, що також є неможливим. Необхідно також звернути увагу, що надана позивачем Виписка за договором № б/н за період 21.01.2011 - 05.02.2026 не зрозуміло до якого кредитного договору відноситься, чи то 2010 року чи 2012 року, що є сумнівним та не підтверджує наявність боргу, а також вона є безномерною, що також не надає можливість ідентифікації. Позивач, надаючи такі докази сам їх створює, він має можливість маніпулювати даними у них, як і відбулося в даному випадку. Зі свого боку сторона відповідача ознайомилася 09.03.2026 р. зі справою 2021 року № 484/2429/21 та встановила розбіжності і зробила копії відповідних доказів та надає їх до суду. Наведені вище обставини підтверджують недобросовісність позивача та є підставою відмови у позові. Вважає, що позивачем надані розрахунки в тій формі, яка виключає можливість суду перевірити заявлений позивачем розмір заборгованості відповідача, тож самі по собі безумовно такі докази не можуть вважатися достатніми. За таких умов у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» просив відмовити у зв`язку з його недоведеністю. З урахуванням того, що загальний термін позовної давності складає три роки, а останнє користування кредитними коштам, відповідно до наданої позивачем банківської виписки № б/н за період 21.01.2011 р. – 05.02.2026 р., відбулося у лютому 19.03.2014 р. у вигляді зняття готівки, то банк не мав права після цього строку нараховувати відповідачу проценти, а також банк пропустив термін позовної давності. У зв`язку з чим, сторона відповідача заявляє про застосування строку позовної давності, тож вважає, що має бути відмовлено у позові. Окрім того, Умови та правила надання банківських послуг, додані до позову не можуть вважатися частиною кредитного договору, а тому не слугують доказом у вказаній справі. Така позиція узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. по справі № 342/180/17, відповідно до якої Велика Палата зазначила, що з огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питання щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, Велика Палата Верховного Суду зазначає про відступ від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14). Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Вказані обставини правильно встановлені судами попередніх інстанцій під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» штрафів за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, де суд першої інстанції, з висновками якого в цій частиніпогодився й суд апеляційної інстанції, правильно відмовив у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_2 штрафів у розмірі 500 грн (фіксована частина) та 2 229,77 грн (процентна складова) у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідачки по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 18 лютого 2011 року, вказавши, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Суд зазначив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів та цей Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. А також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Вказаний правовий висновок Великої Палати ВС в подальшому підтримувався Верховним Судом, прикладом слугує справа № 175/4576/14 від 17.07.2019 р., в якій ВС також зазначив, що роздруківка з сайту банка банківських правил не може слугувати належним доказом, так як банк має право вносити в ці правила зміни у односторонньому порядку і робить це. На підставі викладеного відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, у тому числі, застосувавши позовну давність.
Ухвалою суду від 12.03.2026 року в задоволенні клопотання представника відповідача Восковенка В.М. про перехід до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, ціна позову 46 211 грн. 64 к., відмовлено.
Ухвалою суду від 16.03.2026 року задля забезпечення можливості позивача ознайомитися з відзивом на позов та подати відповідь на відзив, розгляд справи відкладено на 13.04.2026 року.
01.04.2026 року від представника відповідача Восковенка В.М. надійшло клопотання про витребування доказів, в якому він зазначив, що стороною відповідача було подано до суду відзив, у якому йде посилання на іншу цивільну справу та докази з неї, які мають значення для справи, яка розглядається зараз. Стороною відповідача надано до суду копії вказаних доказів, оригінали доказів знаходяться в матеріалах справи № 484/2429/21. У звязку з тим, що вказані докази можуть бути підставою для відмови у позові, з метою їх безпосоерднього дослідження судом у оригіналі, щоб не було сумнівів у їх достовірності, сторона відповідача клопоче перед судом про витребування уПервомайському міськрайонному суді Миколаївської області цивільну справу № 484/2429/21.
07.04.2026 року від представника позивача Малишева А.І. надійшла відповідь на відзив (заперечення на відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості), в якій представник щодо ідентичності розрахунків та "маніпуляції" доказами Відповідач зазначив, що розрахунки у справі № 484/2429/21 та в поточній справі є ідентичними, попри різні дати договорів. Позивач пояснює, що у Відповідача в Банку відкритий єдиний картковий рахунок. Анкети-заяви від 19.07.2010 р. та від 16.05.2012 р. є етапами оновлення договірних відносин у межах одного й того самого рахунку. Банківська виписка, надана до матеріалів справи, містить повну історію руху коштів, починаючи з дати відкриття рахунку. Розрахунок заборгованості є документом, який математично деталізує дані виписки. Оскільки рахунок один, то і фінансові показники (суми зняття, нарахувань, залишку) за відповідні періоди є ідентичними в будь-яких провадженнях щодо цього боржника. Це свідчить не про маніпуляцію, а про консистентність та достовірність даних Банку.Щодо позовної давності Відповідач стверджує, що останнє зняття готівки відбулося у 2014 році, а отже позовна давність спливла. Однак, Відповідач не враховує наступне: 1. Переривання строку: Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу. Будь-які платежі на рахунок (зокрема через термінали або автоматичні зарахування) переривають строк. 2. Зупинення строку (COVID-19 та Воєнний стан): Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії карантину та воєнного стану перебіг позовної давності зупиняється. Враховуючи, що станом на 12.03.2020 р. (початок карантину) трирічний строк від останніх операцій за рахунком міг бути поновлений діями боржника, Банк діяв у межах строків, продовжених на підставі закону. Щодо правової позиції Великої Палати ВС (справа № 342/180/17) вказав, що посилання Відповідача на неможливість стягнення відсотків та неустойки через відсутність підпису під Умовами та Правилами не спростовує обов`язок повернути тіло кредиту. У зазначеній Відповідачем постанові Велика Палата ВС підтвердила наступне: «навіть якщо Умови не визнаються частиною договору в частині санкцій, споживач зобов`язаний повернути суму кредиту (тіло), оскільки він фактично користувався цими коштами» (Джерело: Постанова ВП ВС від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17). Враховуючи вищевикладене позов підтримав, просив задовольнити повністю.
За таких обставин, оскільки позивачем не оспорюється відповідність поданих представником відповідача копій таких документів: розрахунку заборгованості за договором № б/н від 16.05.2012, укладеного між ПриватБанком та клієнтом – ОСОБА_1 станом на 10.07.2017, анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором № б/н від 16.05.2012, оригіналам, що містяться у справі № 484/2429/21, то відсутня необхідність у витребуванні для дослідження цивільної справи № 484/2429/21.
10.04.2026 року від представника відповідача ОСОБА_2 надійшли до суду заперечення проти відповіді на відзив, в яких він зазначив про те, що аргументи Банку є безпідставними та такими, що не спростовують фактичних обставин справи, з огляду на наступне: 1. Щодо маніпуляції доказами та ідентичності розрахунків Позивач стверджує, що Анкети-заяви від 2010 р. та 2012 р. є лише «етапами оновлення» одного рахунку. Однак таку позицію неможливо прийняти як належну з юридичної точки зору. У справі № 484/2429/21 Банк надавав розрахунок за договором від 16.05.2012 р. У поточній справі № 484/821/26 Банк надає той самий (ідентичний) розрахунок, але вже вказує підставою договір від 19.07.2010 р. Суперечність існує в тому, що не є можливим, аби два різні за часом укладання правочини мали абсолютно ідентичний рух коштів та нарахування, якщо тільки Банк не маніпулює даними для підлаштування під конкретний позов. Виписка, на яку посилається Банк, є безномерною та не містить посилання на конкретний договір, що унеможливлює її ідентифікацію як доказу саме за договором 2010 року. Існує також маніпуляція з договорами: Виписка та розрахунок заборгованості, які банк подає наразі як підставу стягнення боргу за договором від 19.07.2010, за змістом та цифрами ідентичні тим, що фігурували у справі № 484/2429/21, але там вони подавалися як борг за договором від 16.05.2012. Це доводить те, що банк використовує «універсальний» розрахунок, який не прив`язаний до конкретного підписаного документа, що робить його неналежним доказом. Щодо твердження Позивача про те, що ідентичність розрахунків у різних провадженнях свідчить про "консистентність та достовірність даних", Відповідач зазначає наступне: 1. Відсутність ідентифікації правочину. Кредитний договір є конкретною правовою підставою виникнення зобов`язань. Якщо Позивач стверджує, що розрахунок є "ідентичним у будь-яких провадженнях", це підтверджує, що наданий документ не є розрахунком за конкретним договором (від 19.07.2010 р.), а є лише узагальненою випискою по картковому рахунку, яка не дозволяє встановити, на виконання яких саме умов (якої саме Анкети-заяви) нараховувались кошти. 2. Юридична взаємовиключність. Позивач фактично визнає, що використовує один і той самий фінансовий документ для обґрунтування позовних вимог за різними договорами (2010 та 2012 років). Однак, правочини, укладені в різні часові періоди, мають різні умови щодо відсоткової ставки,лімітів та строків виконання. Таким чином, "консистентність", про яку пише Позивач, насправді є доказом неможливості встановити істинний розмір заборгованості саме за договором від 19.07.2010 року, що розглядається в цій справі. Наявне підтверджує суперечливу поведінку Позивача. Твердження про те, що "рахунок один", не звільняє Банк від обов`язку довести, який саме договір був чинним на момент виникнення боргу. Подаючи ідентичні розрахунки в різних справах під різними датами договорів, Банк вводить суд в оману щодо справжньої правової підстави позову, що прямо суперечить принципу добросовісності. Згідно з нормами ЦК України, підставою для нарахування відсотків та штрафів є конкретний договір з конкретними умовами (ставки, ліміти, строки). Якщо Позивач використовує один і той самий розрахунок для «будь-яких проваджень» (спочатку за договором від 2012 р., а тепер за договором від 2010 р.), це прямо доводить, що даний розрахунок є автономним від умов договору документом. Це не «консистентність», а підтвердження того, що розрахунок не відображає реальних умов саме того правочину, на якому наполягає Банк у цій справі. «Консистентність» у фінансах не означає «законність» у суді. Наданий Позивачем документ за своїм змістом повністю дублює розрахунок зі справи № 484/2429/21, де підставою позову був договір від 16.05.2012 р. Таким чином, Банк власноруч підтверджує, що він не може ідентифікувати, за яким саме договором виник борг, і просто надає суду технічну роздруківку руху коштів по рахунку, намагаючись видати її за доказ виконання конкретного договору 2010 року.Вважає що існує й маніпуляція з тілом кредиту та відсотками. Якщо «рахунок один», як каже Банк, то виникає питання: чому умови нарахування відсотків (які зазвичай змінюються в Анкетах-заявах різних років) у розрахунку залишаються ідентичними? Це ще раз доводить, що Банк ігнорує умови підписаних клієнтом паперів і проводить нарахування за власними внутрішніми алгоритмами, які не мають сили закону для Відповідача. Щодо позовної давності та термінів COVID-19 Банк стверджує, що строк позовної давності був зупинений через карантин (з 12.03.2020) та воєнний стан. Це твердження є хибним через наступне: Згідно з наданою самим Банком випискою, остання операція (зняття готівки) відбулася 19.03.2014 р. Загальний строк позовної давності (3 роки) за цією операцією сплив 19.03.2017 р. Законодавчі норми щодо зупинення строків через COVID-19 почали діяти лише у березні 2020 року. Висновок: Строк, який вже сплив у 2017 році, не може бути «зупинений» або «продовжений» карантином, який розпочався через три роки після його закінчення. Позивач пропустив строк звернення до суду задовго до настання форс-мажорних обставин у державі.Оскільки строк давності закінчився ще у 2017 році, то норми про зупинення строків через карантин, які були запроваджені лише у березні 2020 року, не можуть бути застосовані до наданих правовідносин. Закон не має зворотної дії, тому «воскресити» строк, який уже був мертвий три роки на момент початку пандемії, неможливо. У виписках за останні роки видно лише нарахування відсотків та штрафів самим банком. Жодних добровільних платежів, які б свідчили про визнання боргу клієнтом після 2014 року, не має, що свідчить про відсутність переривання строку. Щодо «тіла» кредиту та позиції Великої Палати ВС зазначив, що посилання Позивача на постанову ВП ВС у справі № 342/180/17 як на обов`язок повернути «тіло» кредиту не спростовує факт відсутності доведеного розміру цього «тіла». Оскільки Банк надає сумнівні та суперечливі розрахунки, які використовуються ним для різних договорів одночасно, то встановити реальний розмір отриманих коштів та залишку саме за заявою від 2010 року неможливо. Недоведеність розміру заборгованості належними та допустимими доказами є самостійною підставою для відмови у позові. За таких обставин просив в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовити у повному обсязі через недоведеність та сплив позовної давності. 
Сторони про місце, день та час розгляду справи були повідомлені завчасно і належним чином.
До початку розгляду справи будь-яких інших заяв, клопотань, доказів сторонами не подано.
Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, наданих сторонами, з врахуванням позицій сторін, викладених у поданих ними заявах по суті справи, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого у статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. 
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підстави вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі № 450/1686/17).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі - Відповідач) звернувся до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (далі – Позивач, Банк) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав(-ла) Анкету-Заяву № б/н від 19.07.2010 року та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms. 
На підставі вищевказаної анкети-заяви Відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 13 800 грн.
Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту Відповідач отримав кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії - 11/14, тип - Універсальна. 
Після спливу строку дії першої картки Відповідачем для можливості користування рахунком додатково отримані наступні картки: 
1. кредитна картка - 5211537410918291, строк дії - 12/15, тип - Універсальна; 
2. кредитна картка - 5457082800665007, строк дії - 08/16, тип – Універсальна mini; 
3. кредитна картка - 5168742313714051, строк дії - 08/17, тип – Універсальна GOLD. 
В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 40,8 % річних. 
У процесі користування кредитним рахунком клієнту були завжди доступні у вільному доступі на сайті банку та у додатку Приват24 умови обслуговування кредитних карток, які банк постійно пропонує клієнту для ознайомлення огляду кожного наступного разу, коли відбуваються навіть незначні зміни. 
Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, для чого за зверненнями Відповідача банк відкрив рахунок та надавав кредитні картки до нього, а Відповідач, отримуючи кредитні картки, фактично отримував електронний платіжний інструмент, який дає можливість використовувати власні гроші або кредитний ліміт на банківському рахунку для здійснення безготівкових операцій, тим самим Відповідач мав безперервний доступ до самого рахунку. 
Відповідач зобов`язався повернути використану частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Але в процесі користування кредитним рахунком Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Таким чином Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. 
Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати Мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими. 
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 02.02.2026 року має заборгованість в сумі 46 211.64 грн., яка складається з наступного: 12 633.27 грн. - заборгованість за тілом кредита, 33 578.37 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. 
На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання були розроблені АТ КБ «Приватбанк», то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно до статті 1049 зазначеного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Суд зазначає, що кредитною установою (банком) не було нараховано відповідачу штрафні санкції за кредитним договором, нараховано лише відсотки за прострочення виконання зобов`язання з виплати кредитних коштів.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).
Водночас відповідачем зазначено про те, що 25.07.2017 р. під номером 9975 був виданий виконавчий напис приватним нотаріусом за заявою АТ КБ ПриватБанк (позивач). Сума боргу 153931,87 грн., боржник ОСОБА_1 . У виконавчому написі було вказано, що підставою стягнення є кредитний договір б/н від 16.05.2012 р. Не погодившись з вказаним виконавчим написом, відповідачка подала у 2021 р. позов до АТ КБ ПриватБанк. Первомайським міськрайсудом було відкрито провадження № 484/2429/21 і виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню. 
Під час розгляду справи № 484/2429/21 судом у приватного нотаріуса було витребувано копію виконавчого напису та документи, які були підставою його винесення. Серед документів є сам виконавчий напис, Розрахунок заборгованості, Анкета-заява, Письмова вимога про усунення порушень. Так от, якщо порівняти розрахунок заборгованості зі справи № 484/2429/21 з розрахунком заборгованості наданої справи № 484/821/26, то вбачається, що ці документи повністю ідентичні, різниця лише у тому, що у розрахунку по справі № 484/2429/21 вказано, що він зроблений по кредитному договору б/н від 16.05.2012 р., а у справі № 484/821/26 вказано, що цей розрахунок по договору б/ н від 19.07.2010 р. Різниця й у тому, що у справі № 484/2429/21 цей розрахунок до 2017 р., а у справі № 484/821/26 він до 2026 р., що цілком пояснюється тим, що на час винесення виконавчого напису у 2017 р. не могло існувати розрахунку заборгованості за 2026 р. Тож існування одного і того самого розрахунку за двома різними кредитними договорами має сумнівну природу, так як не може існувати два кредити і один розрахунок по ним.
Крім того, відповідачем вказано про виявлену ним невідповідність двох різних Анкет-заяв, що вказує на те, що борг існує один, а Анкети-заяви дві різні. Надана позивачем Виписка за договором № б/н за період 21.01.2011 - 05.02.2026 не зрозуміло до якого кредитного договору відноситься, чи то 2010 року чи 2012 року, що є сумнівним та не підтверджує наявність боргу, а також вона є безномерною, що також не надає можливість ідентифікації. 
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 та 2 статті 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достовірність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Частинами 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України передбачено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
З огляду на зазначене, кожен факт та обставини, що підлягають доказуванню під час розгляду цивільної справи, зокрема й щодо наявності перешкод у здійсненні користування майном, протиправної поведінки особи та її винуватості у завданні шкоди, має бути підтверджено повнотою зібраних доказів, а переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед судом, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.
Судом встановлено, що позивач, маючи обґрунтовану можливість надати суду докази щодо правомірності укладення кредитного договору та розрахунку заборгованості за ним, не надав суду доказів на підтвердження викладених у позові обставин і не спростував доводи, які відображені у відзиві.
Те, що розрахунки є сумнівними, тому що вони однакові є припущенням позивача, яке не спростовує суті самого розрахунку, однак у відповіді на відзив позивач жодним чином не спростував позицію відповідача й не надав жодних спростовуючих доказів.
Оцінюючи в сукупності надані сторонами докази з точки зору їх належності, достовірності, допустимості і взаємозв`язку, суд дійшов до висновку про те, що вимога про стягнення кредитної заборгованості з відповідача на користь позивача в сумі 46 211,64 грн., не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наведених у позовній заяві обставин.
Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, то суд зазначає, що наслідки позовної давності застосовуються в разі, якщо відсутні підстави для відмови у позові, наразі ж в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з його недоведеністю.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача, в тому числі, по сплаті судового збору, відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 77-80, 89, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, ціна позову 46 211 грн. 64 к., - відмовити повністю.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про сторін:
Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», код ЄДРПОУ 14360570, адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Повний текст судового рішення виготовлено 13 квітня 2026 року.

СУДДЯ: