ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" квітня 2026 р. справа № 300/633/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) 09.02.2026 звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі, - відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, орган пенсійного фонду), в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано Франківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії, за весь час такої затримки по день винесення судового рішення, у відповідності до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано Франківській області внести зміни, щодо судових рішень та сум заборгованості у відповідний розділ до електронного пенсійного кабінету ОСОБА_1 .
Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач протиправно, в порушення вимог Закону України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” не виплатив позивачу компенсацію втрати частини доходу за порушення строків виплати частини донарахованої пенсії, яка була нарахована позивачу на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справі №300/1029/25 від 23.06.2025. Так, на виконання вищевказаного судового рішення заборгованість з нарахованої, але невиплаченої пенсії за період з 01.02.2022 по 30.11.2025 становить 347338,19 грн. Позивач звертався до відповідача із заявами про виплату компенсації втрати частини доходу, однак орган пенсійного фонду повідомив позивача про відсутність підстав для виплати йому компенсації втрати частини недоотриманої пенсії за вказаний період на підставі Закону України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати”.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.31, 32).
Пунктом 5 цієї ухвали витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області належним чином оформлені:
- копії пенсійної справи ОСОБА_1 ;
- довідку щодо виплати заборгованості по пенсії позивача (з обов`язковим вказанням дати та суми виплати), на підставі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справі №300/1029/25 від 23.06.2025;
- витяг з електронного кабінету позивача з інформацією щодо суми заборгованості по виплаті його пенсії.
Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області скористалося правом подання відзиву, який разом із витребуваними судом доказами отримано 02.03.2026 за № 0900-0902-7/9883 від 26.02.2026, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову (а.с.36-73). Представник відповідача зазначила, що на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справі №300/1029/25 від 23.06.2025, яке набрало законної сили 27.10.2025 відповідач провів перерахунок пенсії позивача, внаслідок якого різницю між перерахованим розміром пенсії і фактично виплаченою пенсією за період з 01.02.2022 по 30.11.2025 в сумі 347338,19 грн, внесено до Реєстру судових рішень Пенсійного фонду України. Виплата зазначеної суми буде проведена лише за наявності фінансування з Державного бюджету. Представник відповідача зазначила, що основною умовою для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та виплата нарахованих доходів, і така затримка відбулася з вини органу виплати. Вказала на відсутність підстав для виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини недоотриманої пенсії за оскаржувані періоди на підставі Закону України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати” оскільки, така позивачу не виплачена. Також, щодо вимоги позивача про внесення змін, щодо судових рішень та сум заборгованості у відповідний розділ до електронного кабінету, вказала, що відповідач не володіє такою інформацією та функцією, оскільки, розпорядником є Пенсійний фонд України. Просила суд, в задоволенні позову відмовити.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив таке.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФ України в Івано-Франківській області, отримує пенсію за вислугою років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справі №300/1029/25 від 23.06.2025 позов задоволено частково, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву позивача про перерахунок пенсії та провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років з 01.02.2022 на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення №11/22345-суд від 17.12.2024 станом на 01.01.2022 та з 01.02.2023 на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення №11/22346-суд від 17.12.2024 станом на 01.01.2023, виданих ОСОБА_1 , з урахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення.
На виконання вищезазначеного рішення суду відповідач провів перерахунок пенсії позивача, внаслідок якого різницю між перерахованим розміром пенсії і фактично виплаченою пенсією за період з 01.02.2022 по 30.11.2025 в сумі 347 338,19 грн, внесено до Реєстру судових рішень Пенсійного фонду України, що підтверджується Розрахунком про доплату (а.с.19, 41).
Позивач неодноразово звертався до ГУ ПФ України в Івано-Франківській області із заявами, в яких просив провести розрахунок та виплату компенсації втрати частини недоотриманої пенсії за спірні періоди відповідно до Закону України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати” на підставі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справі №300/1029/25 від 23.06.2025 (а.с.20-25 та зворотна сторона), за результатом розгляду яких, ГУ ПФ України в Івано-Франківській області листами від 22.01.2026 №0900-0202-8/3621 (а.с.10 та зворотна сторона), 02.01.2026 №74-12751/Д-02/8-0900/26 (а.с.11, 12) та від 27.11.2025 №11296-10603/Д-02/8-0900/25 повідомило позивача про те, що різницю донарахованих коштів на виконання вищезазначених рішень суду буде виплачено за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету за рахунок коштів Державного бюджету України на відповідний рік.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини недоотриманої пенсії за період з 01.02.2022 по 30.11.2025 позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (частини перша і друга даної статті).
Згідно з частиною третьою статті 46 Конституції України передбачено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі – Закон № 1058-ІV), який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1058-ІV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, в органах цивільного захисту, є Закон України від 09.04.1992 за №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон №2262-ХІІ). Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Питання перерахунку раніше призначених пенсій регламентовано статтею 63 Закону №2262-XII, згідно із якою перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закон провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Частиною третьою статті 63 Закону №2262-ХІІ визначено, що перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції та податкової міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.
Усі призначені за Законом №2262-ХІІ пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій (частина четверта статті 63 Закону №2262-ХІІ).
Частиною другою статті 46 Закону № 1058-ІV встановлено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Отже, у разі несвоєчасної виплати сум пенсії провадиться її компенсація відповідно до діючого законодавства.
Питання щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати визначає Закон України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” від 19.10.2000 № 2050-ІІІ (далі – Закон №2050-ІІІ).
Статтею 1 Закону №2050-ІІІ визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до статті 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Згідно із статтею 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Статтею 4 Закону №2050-ІІІ визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Відповідно до статті 5 Закону №2050-ІІІ своєчасно не отриманий з вини громадянина доход компенсації не підлягає.
Згідно зі статтею 6 Закону №2050-ІІІ компенсацію виплачують за рахунок:
- власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян;
- коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету;
- коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.
Статтею 7 Закону №2050-ІІІ визначено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.
Відповідальність власника або уповноваженого ним органу (особи) за несвоєчасну виплату доходів визначається відповідно до законодавства.
З метою реалізації Закону України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №159 від 21.02.2001, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159), норми якого конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Так, пунктом 3 Порядку №159 визначено, що компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії.
Згідно з пунктом 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. 
Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом. 
Вказане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку №159 словосполучення, що компенсація обчислюється як добуток “нарахованого, але не виплаченого грошового доходу” за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Такий висновок суду відповідає висновкам Верховного Суду щодо застосування вказаних вище норм матеріального права, викладеним в постановах від 31.08.2021 у справі №264/6796/16, від 08.06.2022 у справі №200/5213/20-а, від 05.07.2022 у справі №420/7633/20, від 08.09.2022 у справі №200/5213/20, від 21.08.2023 у справі №460/6767/20.
Системний аналіз положень Закону №2050-ІІІ та Порядку №159 дає змогу дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. При цьому, виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі №134/89/16-а, від 10.02.2020 у справі №134/87/16-а, від 05.03.2020 у справі №140/1547/19.
В подальшому така позиція була визнана судом усталеною в постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 02 квітня 2024 у справі №560/8194/20: 
“11. Отже, Судова палата доходить висновку, що умовами для виплати суми компенсації у справі, що розглядається, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів - пенсії та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду). А виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.
12. При цьому норми Закону №2050-ІІІ і Порядку №159 не покладають на особу, якій несвоєчасно виплатили компенсацію втрати частини доходів, обов`язку додатково звертатися до органу Пенсійного фонду України за виплатою такої компенсації.
13. Аналіз норм статей 1, 2, 4 Закону № 2050-ІІІ та Порядку №159 свідчить, що ними фактично встановлено (визначено) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання (у цьому випадку - органу Пенсійного фонду України) у разі порушення встановлених строків виплати доходу (в тому числі пенсії) громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості з перерахованої пенсії.
14. Крім того, Судова палата вважає, що відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону №2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством.
15. Зазначену норму варто тлумачити у її системному зв`язку з нормами статей 2-4 Закону № 2050-ІІІ, які визначають, що компенсація втрати частини доходів через порушення строку їх виплати повинна нараховуватись, у цій справі органами Пенсійного фонду України, у місяці, в якому проведено виплату заборгованості. Відповідно невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом №2050-ІІІ і не потребує оформлення відмови окремим рішенням”
Як встановлено судом вище, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справі №300/1029/25 від 23.06.2025 відповідач провів перерахунок пенсії позивача та здійснює поточну її виплату, однак заборгованість за період з 01.02.2022 по 30.11.2025, на момент розгляду цієї справи фактично не виплачена.
Представник відповідача зазначила, що виплата вищевказаних сум нарахованих, але невиплачених пенсійних виплат, буде проведена лише за наявності фінансування з Державного бюджету, оскільки Пунктом 2 Постанови №821 від 14.07.2025 «Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень» (далі – Порядок №821) установлено, що видатки на виплату перерахованих пенсій за рішеннями суду, які набрали законної сили після набрання чинності цією постановою, здійснюються після введення в експлуатацію доопрацьованої Пенсійним фондом України інформаційної системи для ведення обліку видатків на виплату судових рішень за джерелами їх фінансування. Цим Порядком визначено механізм здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату сум пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, зокрема, за період, що передує даті набрання чинності рішенням суду, за джерелами їх виплати (фінансування). 
Таким чином, відповідач фактично не виплатив позивачу заборгованість з пенсії за період з 01.02.2022 по 30.11.2025 в сумі 347 338,19 грн.
Враховуючи те, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, а заборгованість, як вище встановлено судом, позивачу лише нарахована, але не виплачена, то в спірному випадку відсутня одна з обов`язкових умов для виплати суми компенсації – факт виплати доходу.
За вказаних обставин, вимога позивача про виплату компенсації втрати частини доходів через порушення строку виплати пенсії є передчасною та не підлягає задоволенню.
Також, щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача внести зміни, щодо судових рішень та сум заборгованості у відповідний розділ до електронного пенсійного кабінету, суд зазначає таке.
Відповідно до заяв звернених до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, ОСОБА_1 просив внести зміни, щодо судових рішень та сум заборгованості у відповідний розділ до його електронного пенсійного кабінету.
Інформація про судові рішення, подані до виконання, та суми заборгованості мають відображатися в особистому кабінеті користувача на вебпорталі ПФУ (portal.pfu.gov.ua).
Запроваджено електронне відстеження всіх судових рішень, поданих до органів ПФУ, що дозволяє громадянам бачити обсяг рішень, що очікують виконання, та динаміку їх виплати.
Отже, саме Пенсійний фонд України, є належним органом, який може здійснити відповідні дії, тобто внести зміни щодо судового рішення у справі №300/1029/25 від 23.06.2025 та сум заборгованості у відповідний розділ до електронного пенсійного кабінету позивача.
З огляду на вищезазначене, позивач обрав помилковий спосіб захисту прав в цій частині позовних вимог, звернувшись із відповідною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, а не до головного розпорядника таких функцій та обов`язків - Пенсійного фонду України, позаяк, така вимога позивача теж не підлягає до задоволення.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Підсумовуючи все вищевказане, суд виснував відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання до вчинення дій.
Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України судом не вирішується.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

УХВАЛИВ:
В задоволенні позову відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , паспорт - серія НОМЕР_1 ;

відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, адреса: вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ - 20551088.

Суддя   /підпис/ Тимощук О.Л.