ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року	Львів	Справа № 380/22044/25 пров. № А/857/49096/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Ільчишин Н.В., Матковської З.М.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Виконавчого комітету Львівської міської ради, 
на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року з питань вжиття заходів забезпечення позову (суддя – Брильовський Р.М., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – м. Львів, дата складання повної ухвали – не зазначено), 
в адміністративній справі №380/22044/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІНП ЛТД» до Виконавчого комітету Львівської міської ради, 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Комунальне підприємство «Адміністративно-технічне управління», Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, 
про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

05.11.2025 року позивач ТОВ «БІНП ЛТД» звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Виконавчого комітету Львівської міської ради, в якому просив: 1) визнати протиправним і скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №1074 від 24.10.2025 «Про демонтаж тимчасової споруди на вул. Шпитальній, 2»; 2) стягнути з відповідача судові витрати (в т.ч. витрати на правничу допомогу в розмірі 40000 грн.). 
Також 05.11.2025 позивачем подано до суду першої інстанції заяву про забезпечення вищевказаного позову, у якій просив: 1) зупинити дію рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №1074 від 24.10.2025 «Про демонтаж тимчасової споруди на вул. Шпитальній, 2» - до набрання законної сили судовим рішенням у вказаній справі; 2) заборонити Львівській міській раді, Виконавчому комітету Львівської міської ради, Галицькій районній адміністрації Львівської міської ради, Комунальному підприємству «Адміністративно-технічне управління» та будь-яким іншим уповноваженим особам вчиняти дії, спрямовані на демонтаж належної ТОВ «БІНП ЛТД» тимчасової споруди за адресою: м. Львів, вул. Шпитальна, 2 - до набрання законної сили рішенням суду у вказаній справі; 3) на підставі ст.156 КАС України звернути ухвалу про забезпечення позову до негайного виконання (ч.1 ст.156 КАС України). 
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 10.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі за цим адміністративним позовом. 
Іншою ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 10.11.2025 заяву позивача про забезпечення позову задоволено. Зупинено дію рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №1074 від 24.10.2025 «Про демонтаж тимчасової споруди на вул. Шпитальній, 2» - до набрання законної сили судовим рішенням у справі №380/22044/25. Заборонено Львівській міській раді, Виконавчому комітету Львівської міської ради, Галицькій районній адміністрації Львівської міської ради, Комунальному підприємству «Адміністративно-технічне управління» та/або уповноваженим органам, особам, які діють від їх імені та/або та будь-яким іншим уповноваженим особам вчиняти дії, спрямовані на демонтаж належної Товариству з обмеженою відповідальністю «БІНП ЛТД» тимчасової споруди на вул. Шпитальній, 2 - до набрання рішенням суду у справі №380/22044/25 законної сили. 
З цією ухвалою суду першої інстанції від 10.11.2025 про забезпечення позову не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що ухвала суду є незаконної і необгрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неправильним встановленням обставин справи, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що рішення органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території населеного пункту є обов`язковими для виконання. Оскаржене позивачем рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №1074 від 24.10.2025 «Про демонтаж тимчасової споруди на вул. Шпитальній, 2» не містить ознак протиправності і спрямоване на усунення порушення порядку використання землі після закінчення строку дії договору оренди. Вказує апелянт, що суд першої інстанції не врахував, що зупинення дії вказаного рішення Виконкому фактично преюдиціює можливість подальшого використання землі, що порушує збалансовані інтереси сторін на шкоду публічним інтересам. Вжиті судом заходи забезпечення позову фактично зупиняють реалізацію повноважень відповідача щодо контролю за використанням земель комунальної власності та забезпечення законності розміщення тимчасових споруд. Таке забезпечення позову є втручанням у дискреційні повноваження відповідача. Зазначає також апелянт, що наслідки демонтажу тимчасової споруди на вул. Шпитальній, 2 не є незворотними, оскільки демонтовані елементи підлягають поверненню власнику. На думку апелянта невжиття заходів забезпечення позову не ускладнить ефективного захисту прав позивача та не призведе до негативних і незворотних наслідків для позивача. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу суду від 10.11.2025 та прийняти нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову. 
Позивач подав апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому наводить обгрунтування щодо законності та обгрунтованості ухвали суду першої інстанції від 10.11.2025 про вжиття заходів забезпечення позову. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу суду – без змін. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково, з врахуванням наступного. 
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. 
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. 
Апеляційний суд враховує, що згідно ч. 1, 2 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; - або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю. 
Позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч.1, 2 ст.151 КАС України). 
Колегія суддів враховує, що виходячи з аналізу норм процесуального права, підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: 1) можливість істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду без вжиття заходів забезпечення позову; 2) можливість істотного ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся; 3) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень; 4) очевидність порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, оспорюваним рішенням, дією або бездіяльністю. 
Також суд апеляційної інстанції зазначає, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення, повинні забезпечувати співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб. 
При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. 
Відповідно до Рекомендації №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта. 
Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі. 
При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами. 
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових та інших наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. 
Адекватність заходу про забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії. 
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову із предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. 
При цьому, слід також зауважити на тому, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. 
Колегія суддів апеляційного суду враховує, що із матеріалів адміністративної справи та змісту позову видно, що позивач оскаржує рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №1074 від 24.10.2025 «Про демонтаж тимчасової споруди на вул. Шпитальній, 2». 
Відповідно до оспорюваного Рішення №1074 від 24.10.2025 (а.с. 43) Виконком вирішив, зокрема: 
1) демонтувати встановлену тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності на вул.Шпитальній,2; 
2) рекомендувати ТзОВ «БІНП ЛТД» здійснити демонтаж встановленої тимчасової споруди у добровільному порядку протягом 20 календарних днів; 
3) у разі нездійснення демонтажу у добровільному порядку визначити уповноваженою особою на виконання демонтажу тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності на вул.Шпитальній,2 комунальне підприємство «Адміністративно-технічне управління» спільно з Галицькою районною адміністрацією; 
4-1) здійснити демонтаж в термін до 01.01.2026; 
4-2) у разі якщо розмір чи конфігурація тимчасової споруди не дозволяє повести демонтаж та перевезення тимчасової споруди у цілісному стані, здійснити її розділення на конструктивні елементи. 
У заяві про забезпечення позову позивач просив вжити заходи забезпечення позову у вказаній справі шляхом: 1) зупинення дії спірного рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №1074 від 24.10.2025 «Про демонтаж тимчасової споруди на вул. Шпитальній, 2» - до набрання законної сили судовим рішенням у вказаній справі; 2) заборонити Львівській міській раді, Виконавчому комітету Львівської міської ради, Галицькій районній адміністрації Львівської міської ради, Комунальному підприємству «Адміністративно-технічне управління» та будь-яким іншим уповноваженим особам вчиняти дії, спрямовані на демонтаж належної ТОВ «БІНП ЛТД» тимчасової споруди за адресою: м. Львів, вул. Шпитальна, 2 - до набрання законної сили рішенням суду у вказаній справі. 
Заява про забезпечення позову мотивована тим, що виконавчий комітет Львівської міської ради не мав повноважень приймати рішення про демонтаж тимчасових споруд, а рішення №1074 від 24.10.2025 є очевидно протиправним і прийняте з перевищенням повноважень. На даний час між ТзОВ «БІНП ЛТД» та відповідачем триває спір з приводу укладення договору оренди землі (земельна ділянка, яка розташована у м.Львові, на вул.Шпитальній, 2). Вказував також позивач, що без застосування заходів забезпечення позову існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, оскільки оскаржуване рішення Виконкому, а також спільні дії Галицької РА та КП «Адміністративно-технічне управління» фактично призведуть до примусового демонтажу тимчасової спору, яка використовується на законних підставах, ще до завершення розгляду справи по суті позовних вимог, із врахуванням того, що цим Рішенням передбачено здійснити демонтаж в термін до 01.01.2026. Як наслідок, після демонтажу ця тимчасова споруда буде фактично зруйнована і позбавлена усіх комунікацій. Отже, на думку позивача в разі невжиття заходів забезпечення позову буде істотно ускладнено чи унеможливлено виконання рішення суду, що призведе до неефективного захисту або поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. 
Відносно доводів заявника (позивача) про те, що виконавчий комітет Львівської міської ради не мав повноважень приймати рішення про демонтаж тимчасових споруд, а спірне рішення №1074 від 24.10.2025 є очевидно протиправним, то суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. 
На цьому етапі обмеженими є можливості суду встановити наявність ознак протиправності оскаржених дій та рішення суб`єкта владних повноважень. Крім того, встановлення ознак їх протиправності є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, що є передчасно на цій стадії провадження. На стадії вирішення питання про забезпечення позову суд не може досліджувати питання обґрунтованості заявлених позовних вимог, оскільки таке є фактично вирішенням адміністративного спору по суті. 
Факт прийняття відповідачем рішення, яке стосується прав та інтересів позивача, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення є очевидно протиправним. 
Задоволення заяви позивача з підстав наявності ознак протиправності оскаржуваних дій та рішень відповідача може бути кваліфіковано як фактичне ухвалення рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову та порушуватиме такі визначальні принципи адміністративного судочинства як змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі (стаття 9 КАС України). Позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом. 
Із врахуванням наведеного, колегія суддів вважає вірними висновки окружного суду про безпідставність доводів заявника (позивача) про те, що забезпечення позову в цій справі слід здійснити з тієї підстави, що оскаржуване рішення Виконавчого комітету №1074 від 24.10.2025 є очевидно протиправним. 
Відносно доводів заявника (позивача) про те, що без застосування заходів забезпечення позову існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, і в разі невжиття заходів забезпечення позову буде істотно ускладнено чи унеможливлено виконання рішення суду, що призведе до неефективного захисту або поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, то суд апеляційної інстанції також погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що наведені позивачем обгрунтування являються вагомими і можуть бути покладені в основу висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову в цій справі. 
Так, зі змісту спірного Рішення №1074 від 24.10.2025 видно, що демонтаж тимчасової споруди на вул.Шпитальній,2 передбачено здійснити у добровільному порядку - протягом 20 календарних днів, а у разі нездійснення демонтажу у добровільному порядку – здійснити демонтаж примусово слід в термін до 01.01.2026. При цьому, також зазначено, що у разі якщо розмір чи конфігурація тимчасової споруди не дозволяє повести демонтаж та перевезення тимчасової споруди у цілісному стані, здійснити її розділення на конструктивні елементи. Уповноваженою особою на виконання демонтажу визначено КП «Адміністративно-технічне управління» спільно з Галицькою районною адміністрацією. 
Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст.150 КАС України, подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову. 
При вирішенні питання щодо забезпечення позову в цій справі суд першої інстанції вірно вказав, що розглядувана тимчасова споруда є збірно-розбірним павільйоном, зведеним відповідно до робочого проєкту, технічної документації та умов договору оренди. Демонтаж споруди призведе до її фактичного знищення, втрати інженерних комунікацій та припинення господарської діяльності, що створить невідворотні наслідки для позивача. З урахуванням того, що демонтаж має фізичний характер і призведе до знищення споруди, у разі задоволення позову відновлення попереднього стану буде неможливим, а відшкодування збитків не забезпечить ефективного захисту прав позивача. Оскільки провадження у цій справі відкрито 10.11.2025, то об`єктивно розгляд справи з прийняттям рішення по суті і набрання судовим рішенням законної сили відбудеться за межами визначених рішенням відповідача №1074 від 24.10.2025 термінів та у разі виконання останнього забезпечення ефективного захисту та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, буде ускладненим або неможливим. 
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що згідно матеріалів справи, розглядувана Тимчасова споруда являє собою двоповерхову будівлю павільйону із мансардою, загальною площею 296,5 кв.м., зі складних металоконструкцій, із забезпеченням відповідними інженерними комунікаціями та засобами. 
Колегія суддів також зазначає, що для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза ускладнення виконання рішення суду чи ефективного захисту такого права дійсно існує. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункті 1 частини 2 статті 150 КАС України. 
Із врахуванням наведеного, колегія суддів вважає вірними висновки окружного суду про наявність підстав для забезпечення позову у спосіб зупинення дії спірного рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №1074 від 24.10.2025 «Про демонтаж тимчасової споруди на вул. Шпитальній, 2» - до набрання законної сили судовим рішенням у вказаній справі, з підстав, визначених п.1 ч.2 ст.150 КАС України. Вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до винесення остаточного рішення у справі. Таке забезпечення позову носить тимчасовий характер та спрямоване на забезпечення виконання рішення суду у разі задоволення позову та недопущення настання негативних наслідків для позивача, а також інших осіб. 
Отже колегія суддів вважає, що забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії спірного рішення Виконавчого комітету №1074 від 24.10.2025 відповідає предмету спору в цій справі, та вжиття такого заходу спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог. В цьому випадку вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом. Вжиття заходів забезпечення позову у такий спосіб не суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову та забезпечить ефективність судового захисту, у разі задоволення цього позову, що відповідає вимогам процесуального законодавства. 
При цьому вжиття заходів забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких позивач звернулася до суду. 
За таких обставин колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта (відповідача) в частині щодо необґрунтованості висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову у спосіб зупинення дії спірного рішення Виконавчого комітету №1074 від 24.10.2025. 
Водночас, суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що у розглядуваній справі є необхідність у застосуванні декількох заходів забезпечення позову, а саме, окрім зупинення дії індивідуального акта (спірного рішення Виконкому №1074 від 24.10.2025) також і забороною відповідачу та іншим особам вчиняти дії, спрямовані на демонтаж належної ТОВ «БІНП ЛТД» тимчасової споруди на вул. Шпитальній, 2 - до набрання законної сили рішенням суду в цій справі. 
З цього приводу колегія суддів враховує, що згідно ч.4 ст.150 КАС України, подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову. 
Позов може бути забезпечено, зокрема: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову, однак такі заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч.1, 2 ст.151 КАС України). 
При цьому, заходи забезпечення мають бути адекватними та співмірними з позовними вимогами. 
Як уже було вказано апеляційним судом вище, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових та інших наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. 
Адекватність заходу про забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії. 
Із врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у розглядуваній справі щодо оскарження позивачем рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №1074 від 24.10.2025 «Про демонтаж тимчасової споруди на вул. Шпитальній, 2» вжиття такого заходу забезпечення позову як зупинення дії цього рішення Виконкому - до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі, є достатнім заходом, який носить тимчасовий характер і спрямований на збереження існуючого становища до винесення остаточного рішення у справі, та забезпечить уникнення обставин описаних в пункті 1 частини 2 статті 150 КАС України. 
Таким чином, застосований окружним судом такий захід забезпечення позову як заборона Львівській міській раді, Виконавчому комітету Львівської міської ради, Галицькій районній адміністрації Львівської міської ради, Комунальному підприємству «Адміністративно-технічне управління» та/або уповноваженим органам, особам, які діють від їх імені та/або та будь-яким іншим уповноваженим особам вчиняти дії, спрямовані на демонтаж належної Товариству з обмеженою відповідальністю «БІНП ЛТД» тимчасової споруди на вул. Шпитальній, 2 - до набрання рішенням суду у справі №380/22044/25 законної сили, являється недоцільним, не співмірним, а також зайвим в умовах зупинення дії спірного рішення Виконавчого комітету №1074 від 24.10.2025. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвалу суду першої інстанції від 10.11.2025 з питань вжиття заходів забезпечення позову в адміністративній справі №380/22044/25 необхідно скасувати частково, а саме, в частині щодо застосування заходу забезпечення позову – заборони Львівській міській раді, Виконавчому комітету Львівської міської ради, Галицькій районній адміністрації Львівської міської ради, Комунальному підприємству «Адміністративно-технічне управління» та/або уповноваженим органам, особам, які діють від їх імені та/або та будь-яким іншим уповноваженим особам вчиняти дії, спрямовані на демонтаж належної Товариству з обмеженою відповідальністю «БІНП ЛТД» тимчасової споруди на вул. Шпитальній, 2 - до набрання рішенням суду у справі №380/22044/25 законної сили, - і в цій частині прийняти нову постанову, якою відмовити у застосуванні такого заходу забезпечення позову. 
У решта частині оскаржену ухвалу окружного суду слід залишити без змін, як таку, що винесена з дотриманням норм процесуального і матеріального законодавства, з вірним встановленням обставин, які мають значення для прийняття рішення щодо забезпечення адміністративного позову. 
Керуючись ст.ст. 150, 151, 243, 308, 311, 312, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

постановив: 

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Львівської міської ради – задоволити частково. 
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року з питань вжиття заходів забезпечення позову в адміністративній справі №380/22044/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІНП ЛТД» до Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення – скасувати частково, а саме, в частині заборони Львівській міській раді, Виконавчому комітету Львівської міської ради, Галицькій районній адміністрації Львівської міської ради, Комунальному підприємству «Адміністративно-технічне управління» та/або уповноваженим органам, особам, які діють від їх імені та/або та будь-яким іншим уповноваженим особам вчиняти дії, спрямовані на демонтаж належної Товариству з обмеженою відповідальністю «БІНП ЛТД» тимчасової споруди на вул. Шпитальній, 2 - до набрання рішенням суду у справі №380/22044/25 законної сили, - і в цій частині прийняти нову постанову, якою відмовити у застосуванні такого заходу забезпечення позову. 
У решта частині ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року з питань вжиття заходів забезпечення позову в адміністративній справі №380/22044/25 – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	З. М. Матковська