ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/5318/25  Номер провадження 22-ц/814/459/26	Головуючий у 1-й інстанції МАХАНЬКОВ О. В.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів Панченка О.О., Лобова О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Доля Галина Олександрівна, на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 червня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором -
В С Т А Н О В И В:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 
У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (далі – ТОВ «Він Фінанс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтований тим, що 20 лютого 2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» (далі – ТОВ «ФК «Дінеро») укладено договір кредитної лінії № L7852955 з ОСОБА_1 
01 липня 2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги №01072019, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за договором кредитної лінії № L7852955, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора відносно відповідача. Станом на дату укладення договору №01072019 від 01 липня 2019 року відступлення права вимоги, сума заборгованості відповідача перед новим кредитором – ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за кредитним договором становила 16902,00 грн.
25 липня 2024 року на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ЄДРПОУ 38750239) протоколом № 1706 було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс». 
Первісний кредитор виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти, в свою чергу позичальник, не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість.
У зв`язку з вище вказаним, позивач прохав суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Він Фінанс» заборгованість за кредитним договором № L7852955 від 20 лютого 2019 року у загальному розмірі 25031,76 грн, яка складається з: суми заборгованості - 16902,00 грн, суми інфляційних втрат - 6609,97 грн, суми 3 % річних - 1519,79 грн; стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Він Фінанс» судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 червня 2025 року позовну заяву ТОВ «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Він Фінанс» заборгованість за кредитним договором № L7852955 від 20 лютого 2019 року у загальному розмірі 25031,76 грн, яка складається з: суми заборгованості - 16902,00 грн, суми інфляційних втрат - 6609,97 грн, суми 3 % річних - 1519,79 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Він Фінанс» витрати на правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн.
Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору.
Позиції учасників справи
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Із рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 червня 2025 року у частині стягнення штрафів, комісії, інфляційних втрат, 3 % річних та витрат на професійну правничу допомогу не погодився відповідач та оскаржив його у відповідній частині в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу, в якій прохав суд скасувати оскаржуване рішення місцевого суду у цій частині і ухвалити нове про відмову у задоволенні даних позовних вимог.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, оскаржуване рішення місцевого суду ухвалено без належного аналізу позовної заяви та доданих матеріалів і з порушенням норм матеріального права.
Відповідачем наголошено, що згідно позиції Верховного Суду, якщо позика не повернута у погоджені сторонами терміни, то позикодавець втрачає можливість нараховувати передбачені договором проценти та пеню, а його права захищені у такому випадку положеннями статті 625 ЦК України, тобто кредитор може вимагати 3 % річних і інфляційні втрати.
Разом з тим, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 розділу Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).
Відповідачем наголошено, що згідно з паспортом споживчого кредиту, ОСОБА_1 отримав 20 лютого 2019 року кредит в сумі 7700,00 грн на строк 30 днів з виплатою кредитодавцю відсотків у розмірі 0,65 % за день, загальна сума яких за 30 днів склала 1502,00 грн, і зобов`язаний був 22 березня 2019 року повернути суму кредиту та відсотків єдиним платежем.
Відтак, враховуючи вказане вище, з моменту спливу строку повернення коштів за кредитним договором у кредитодавця припиняється право нарахування будь-яких відсотків чи штрафних санкцій, так як в подальшому права кредитодавця захищаються положеннями статті 625 ЦК України, а тому позовні вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат та відсотків за користування кредитом не підлягають задоволенню.
Вимога щодо сплати комісії за підготовку та надіслання документів/повідомлень стосовно заборгованості в сумі 115,50 грн, яка сплачується споживачем за щоденну підготовку та направлення документів/повідомлень суперечить положенням статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», а тому стягненню не підлягає. Крім того, відповідачем наголошено про відсутність будь-яких доказів підготування/направлення позивачем таких документів/повідомлень.
Також зауважено, що штрафні санкції були нараховані кредитодавцем по закінченню дії кредитного договору, а тому вимоги щодо оплати цих штрафів не підлягають задоволенню.
Крім того, відповідач є військовослужбовцем з 26 лютого 2022 року, а тому на нього поширюється дія положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», зокрема, щодо звільнення від сплати штрафів/пені за несвоєчасне внесення кредитних коштів.
На думку відповідача, позивачем не надано достатніх доказів переходу права вимоги за спірним кредитним договором від первісного кредитора, оскільки докази на підтвердження оплати за договором відступлення права вимоги матеріали справи не містять.
ОСОБА_1 заперечував й щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, вказуючи на значні неточності звітної документації представника позивача.
Щодо відзиву на апеляційну скаргу
Відзив на апеляційну скаргу з дотриманням вимог ЦПК України до Полтавського апеляційного суду не надходив.
Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Щодо розгляду справи без виклику сторін
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи, що ціна позову становить 25031,76 грн та беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 7, та статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження. 
Щодо меж перегляду рішення суду першої інстанції
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 червня 2025 року оскаржується відповідачем у частині стягнення штрафів, комісії, інфляційних втрат, 3 % річних та витрат на професійну правничу допомогу, то підстави для перегляду рішення місцевого суду в іншій частині відсутні.
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 лютого 2019 року ТОВ «ФК «Дінеро» укладено договір кредитної лінії № L7852955 з ОСОБА_1 .
Згідно даного договору відповідач отримав кредит у розмірі 7700,00 грн, тип кредиту - кредитна лінія, відсоткова ставка в день - 0,65 %, строк кредитування - короткостроковий кредит з терміном оплати від 7 днів до 30 днів, на умовах визначених договором, дата повного погашення – 22 березня 2019 року, комісія за підготовку на направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованість в день – 115,50 грн, штраф – 50 %.
Згідно умов договору кредитної лінії, відсотки по кредиту обчислюються за весь період часу, коли кредит використовувався позичальником, починаючи з першого дня надання кредиту та закінчуючи днем, коли всю суму наданого кредиту було повернуто кредитодавцю – для короткострокового кредиту (пункт 4.1.2).
Якщо позичальник не погасив кредит до останнього дня терміну оплати, позичальник повинен сплатити штраф, який обчислюється у відсотках, зазначений у спеціальних умовах кредиту, що застосовується для простроченої суми наданого кредиту – для короткострокового кредиту (пункт 4.2).
Комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень сплачується позичальником кредитодавцю за надання останнім додаткових послуг, а саме: за щоденну підготовку та направлення документів/повідомлень стосовно простроченої суми договірних платежів. Комісія за підготовку та направлення документів/платежів сплачується щоденно в гривнях в сумах, як визначено у спеціальних умовах кредиту, починаючи з другого дня після закінчення терміну оплати та закінчується днем, колі всі прострочені суми договірних платежів було сплачено кредитодавцю (пункт 4.3.2).
01 липня 2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір відступлення прав вимоги № 01072019, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Дінеро» передало (відступило) ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» за плату належні йому права грошової вимоги, а ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» прийняло належні ТОВ «ФК «Дінеро» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрах боржників, укладеними між кредитором і боржниками.
Вказаним вище договором передбачено, що права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання акту прийому-передачі. При цьому виконання новим кредитором та кредитором умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги. Додаткового оформлення відступлення права вимоги у цих випадках не вимагається. Стягнення заборгованості боржників новий кредитор проводить з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі (пункт 6.2.3).
01 липня 2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників від 01 липня 2019 року до договору відступлення прав вимоги №01072019 від 01 липня 2019 року, згідно якого кредитор передав, а новий кредитор прийняв реєстр боржників кредитора в електронній формі від 01 липня 2019 року, складений за формою згідно із додатком №1-1 до договору.
Згідно додаткової угоди до договору відступлення прав вимоги №01072019 від 01 липня 2019 року, що укладена 28 травня 2021 року, сторони правочину у зв`язку з виявленням помилок в наступних актах прийому-передачі реєстрів боржників: від 01 липня 2019 року, від 15 липня 2019 року, від 30 жовтня 2019 року, - дійшли згоди про внесення змін до зазначених актів шляхом викладення правильних відомостей у додатку до цієї додаткової угоди. Право вимоги перейшло з моменту укладення первісних актів прийому-передачі.
28 травня 2021 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників від 15 липня 2019 року до договору відступлення прав вимоги №01072019 від 01 липня 2019 року, згідно якого кредитор передав, а новий кредитор прийняв реєстр боржників кредитора в електронній формі від 01 липня 2019 року, складений за формою згідно із додатком №1-1 до договору.
ОСОБА_1 у реєстрі боржників від 15 липня 2019 року до договору відступлення прав вимоги №01072019 від 01 липня 2019 року зазначений у пункті 299 та згідно вказаних відомостей загальний розмір заборгованості становить 16902,00 грн, серед яких: сума виданого кредиту – 7700,00 грн, сума заборгованості по відсотках – 1502,00 грн, сума заборгованості по штрафах/по пені – 7700,00 грн, кількість днів прострочення – 115 днів.
25 липня 2024 року ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» перейменовано у ТОВ «Він Фінанс».
З наданого представником позивача розрахунку суми заборгованості за кредитним договором вбачається, що за період з 20 лютого 2019 року до 15 липня 2019 року, заборгованість становить: тіло кредиту – 7700,00 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 1502,00 грн, штрафами - 3850,00 грн, комісією - 3850,00 грн.
Крім того, позивачем здійснено розрахунок інфляційних втрат за період з 19 квітня 2022 року до 17 квітня 2025 року, що становить 6609,97 грн, а також 3 % річних – 1519,79 грн.
Позиція суду апеляційної інстанції
Щодо стягнення кредитної заборгованості
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За положеннями частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.
Згідно частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За положенням частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Отже, віднесення кредитних договорів до договорів приєднання за тією ознакою, що позичальник позбавлений можливості запропонувати свої умови договору, можливе у разі укладення такого договору між банком (іншою фінансовою установою) та фізичною особою, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності. При цьому предметом такого договору є споживче кредитування.
З матеріалів справи вбачається та підтверджується учасниками справи, що 20 лютого 2019 року ТОВ «ФК «Дінеро» укладено договір кредитної лінії № L7852955 з ОСОБА_1 , умовами якого передбачено, що відповідач отримав кредит у розмірі 7700,00 грн, тип кредиту - кредитна лінія, відсоткова ставка в день - 0,65 %, строк кредитування - короткостроковий кредит з терміном оплати від 7 днів до 30 днів, на умовах визначених договором, дата повного погашення – 22 березня 2019 року, комісія за підготовку на направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованість в день – 115,50 грн, штраф – 50 %.
Згідно умов договору кредитної лінії, відсотки по кредиту обчислюються за весь період часу, коли кредит використовувався позичальником, починаючи з першого дня надання кредиту та закінчуючи днем, коли всю суму наданого кредиту було повернуто кредитодавцю – для короткострокового кредиту (пункт 4.1.2).
Якщо позичальник не погасив кредит до останнього дня терміну оплати, позичальник повинен сплатити штраф, який обчислюється у відсотках, зазначений у спеціальних умовах кредиту, що застосовується для простроченої суми наданого кредиту – для короткострокового кредиту (пункт 4.2).
Комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень сплачується позичальником кредитодавцю за надання останнім додаткових послуг, а саме: за щоденну підготовку та направлення документів/повідомлень стосовно простроченої суми договірних платежів. Комісія за підготовку та направлення документів/платежів сплачується щоденно в гривнях в сумах, як визначено у спеціальних умовах кредиту, починаючи з другого дня після закінчення терміну оплати та закінчується днем, колі всі прострочені суми договірних платежів було сплачено кредитодавцю (пункт 4.3.2).
За частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Положенням частини першої статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті 615 ЦК України).
Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту.
Так, сторонами правочину не заперечується, що відповідач на підставі укладено правочину отримав від первісного кредитора грошові кошти у розмірі 7700,00 грн, узгодженою датою повернення яких є 22 березня 2019 року.
Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язувалася вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором.
Станом на дату подання позовної заяви загальна сума заборгованості за кредитом становить 16902,00 грн: тіло кредиту – 7700,00 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 1502,00 грн, штрафами - 3850,00 грн, комісією за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченням заборгованості - 3850,00 грн.
Так як строк повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами на момент розгляду справи наступив, з огляду на положення статей 526, 1048, 1049 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог про стягнення суми позичених коштів у розмірі 7700,00 грн та процентів за користування кредитом у визначеному позивачем розмірі 1502,00 грн, який не перевищує суми процентів, що підлягають нарахуванню позичальнику виходячи з умов укладеного договору за період користування кредитом (1502,00 грн).
Крім того, колегія суддів наголошує, що положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», зокрема частини п`ятнадцятої статті 14, згідно якої військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, - не застосовуються до спірних правовідносин, оскільки позивачем стягується нарахована заборгованість за тілом кредиту, відсотки за користування кредитними коштами, а також штраф, що виникли станом на 15 липня 2019 року, тобто до набуття відповідачем статусу військовослужбовця та учасника бойових дій.
Надаючи правову оцінку правильності нарахування позичальнику комісії, суд враховує наступне. Як вбачається з виписки по рахунку позичальника, за підготовку та направлення документів (повідомлень) у зв`язку з простроченою заборгованістю, позичальнику ОСОБА_1 нараховано комісію у загальному розмірі 3850,00 грн.
Відповідно до пунктів 4.3, 4.3.2 загальних умов договору кредитної лінії ТОВ «ФК «Дінеро» від 12 вересня 2018 року, які є частиною укладеного між сторонами кредитного договору (офертою), комісії та затрати сплачуються винятково за вибором та за бажанням позичальника за одержання додаткових послуг, які не вимагаються кредитодавцем та вважаються обов`язковими після укладення договору. Комісія за підготовку та направлення документів (повідомлень) сплачується позичальником кредитодавцю за надання останнім додаткових послуг, а саме: за щоденну підготовку та направлення документів/повідомлень стосовно простроченої суми договірних платежів та сплачується щоденно в гривнях в сумах, як визначено у спеціальних умовах кредиту починаючи з другого дня після закінчення терміну оплати та закінчуючи днем, коли всі прострочені суми договірних платежів було сплачено кредитодавцю.
Колегія суддів враховує, що останні зміни до цих загальних умов, які є публічною офертою, внесені раніше укладеного договору, отже, у такій редакції ці умови діяли і на момент його укладення.
Індивідуальними частинами укладених позичальником договорів передбачено комісію за підготовку та направлення документів (повідомлень) у зв`язку з простроченою заборгованістю у розмірі 115,50 грн на день.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Статтею 11 вказаного Закону визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. 
Згідно з частиною п`ятою статті 12 вищезазначеного Закону умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. 
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Разом з тим, укладеним між сторонами договором передбачено сплату комісії, у разі допущення позичальником прострочення виконання зобов`язань за договором, за щоденну підготовку та направлення документів (повідомлень) у зв`язку з простроченою заборгованістю, що є частішим, ніж направлення таких документів один раз на місяць, яке відповідно до статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» є послугою, що надається кредитодавцем безкоштовно. При цьому розмір комісії та період її нарахування (з наступного дня після настання строку остаточного виконання зобов`язань) відповідають умовам укладеного сторонами договору.
Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги кредитодавця, пов`язанні з обслуговуванням кредиту, передбачено у індивідуальних частинах укладеного договору, такі додаткові та супутні послуги кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику та за які кредитодавцем встановлена щомісячна комісія, зазначені і у паспорті споживчого кредиту.
Відтак, суд вважає таким, що відповідає вимогам закону та умовам укладеного з відповідачем договору, нарахування йому комісії за підготовку та направлення документів (повідомлень) у зв`язку з простроченою заборгованістю у загальній сумі 3850,00 грн.
Надаючи правову оцінку правильності нарахування позичальнику штрафу, колегія суддів враховує наступне. 
Як вбачається з виписки по рахунку позичальника, відповідачу нарахований штраф у зв`язку з простроченням виконання умов договору за період з 21 квітня 2019 року до 20 червня 2019 року у загальному розмірі 3850,00 грн.
Відповідно до пункту 4.2 загальних умов договору кредитної лінії ТОВ «ФК «Дінеро» від 12 вересня 2018 року, які є частиною укладеного між сторонами кредитного договору (офертою), якщо позичальник не погасив кредит до останнього дня терміну оплати, позичальник повинен сплатити штраф, який обчислюється як відсоток, зазначений у спеціальних умовах кредиту, що застосовується до простроченої суми наданого кредиту після закінчення терміну оплати.
Індивідуальними частинами укладених позичальником договорів передбачено штраф у такому випадку у розмірі 50 % від простроченої суми наданого кредиту. Такий розмір штрафу застережений і у паспорті споживчого кредиту.
Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Враховуючи, що отримані кредитні кошти за тілом кредиту в розмірі 7700,00 грн відповідачем не повернуті, то штраф у зв`язку з простроченням виконання умов договору в розмірі 3850,00 грн, нарахований позивачем, відповідає умовам визначеного сторонами договору розміру 50 %.
Крім того, колегія суддів наголошує, що стягнення вказаного вище штрафу можлива лише у випадку неналежного виконання відповідачем умов укладеного кредитного правочину в межах строку його дії, тому нарахування штрафу можливе виключно поза строком дії договору.
Щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних
Доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності підстав для нарахування у період воєнного стану 3 % річних та інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості відповідно до частини другої статті 625 ЦК України є правильними та такими, що заслуговують на увагу.
У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
(2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Касаційним судом зроблено висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що:
на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22);
на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанова Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23).
З огляду на вищевказані положення пункту 18 розділу Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та на споживчий характер кредитних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 19 квітня 2022 року до 17 квітня 2025 року, задоволенню не підлягають.
Щодо відступлення права вимоги
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Тобто, підставою для заміни сторони, а саме процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом.
Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора.
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Такі висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18.
Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Так, з матеріалів справи вбачається, що 01 липня 2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір відступлення прав вимоги № 01072019, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Дінеро» передало (відступило) ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» за плату належні йому права грошової вимоги, а ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» прийняло належні ТОВ «ФК «Дінеро» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрах боржників, укладеними між кредитором і боржниками.
Вказаним вище договором передбачено, що права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання акту прийому-передачі. При цьому виконання новим кредитором та кредитором умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги. Додаткового оформлення відступлення права вимоги у цих випадках не вимагається. Стягнення заборгованості боржників новий кредитор проводить з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі (пункт 6.2.3).
01 липня 2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено акт прийому-передачі реєстру боржників від 01 липня 2019 року до договору відступлення прав вимоги №01072019 від 01 липня 2019 року, згідно якого кредитор передав, а новий кредитор прийняв реєстр боржників кредитора в електронній формі від 01 липня 2019 року, складений за формою згідно із додатком №1-1 до договору.
Згідно додаткової угоди до договору відступлення прав вимоги №01072019 від 01 липня 2019 року, що укладена 28 травня 2021 року, сторони правочину у зв`язку з виявленням помилок в наступних актах прийому-передачі реєстрів боржників: від 01 липня 2019 року, від 15 липня 2019 року, від 30 жовтня 2019 року, - дійшли згоди про внесення змін до зазначених актів шляхом викладення правильних відомостей у додатку до цієї додаткової угоди. Право вимоги перейшло з моменту укладення первісних актів прийому-передачі.
28 травня 2021 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено акт прийому-передачі реєстру боржників від 15 липня 2019 року до договору відступлення прав вимоги №01072019 від 01 липня 2019 року, згідно якого кредитор передав, а новий кредитор прийняв реєстр боржників кредитора в електронній формі від 01 липня 2019 року, складений за формою згідно із додатком №1-1 до договору.
ОСОБА_1 у реєстрі боржників від 15 липня 2019 року до договору відступлення прав вимоги №01072019 від 01 липня 2019 року зазначений у пункті 299 та згідно вказаних відомостей загальний розмір заборгованості становить 16902,00 грн, серед яких: сума виданого кредиту – 7700,00 грн, сума заборгованості по відсотках – 1502,00 грн, сума заборгованості по штрафах/по пені – 7700,00 грн, кількість днів прострочення – 115 днів.
За обставинами цієї справи, беручи до уваги відсутність заперечень відповідача щодо правомірності договору відступлення прав вимоги в частині відступлення права вимоги за його кредитним зобов`язанням, а тому з урахуванням презумпції правомірності правочину, колегія суддів вважає, що відступлення (продаж) прав вимоги та майнових прав за цим договором не суперечить статті 514 ЦК України, а тому за наявності порушених прав позивача, як кредитора, наявні підстави для стягнення з відповідача вказаної вище заборгованості.
Щодо витрат на правничу допомогу, понесених під час розгляду справи місцевим судом
Відповідно до статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Він Фінанс» у поданій позовній заяві прохало суд, зокрема стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до позовної заяви ТОВ «Він Фінанс» долучено: копію договору №36 про надання правової допомоги від 25 квітня 2024 року, що укладений між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (код ЄДРПОУ 38750239) та Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» в особі керуючого Міньковської А.В., умовами якого обумовлено вартість послуг, зокрема: позовна заява – 3500,00-7000,00 грн, подання позовної заяви з додатками через підсистему «Електронний суд» - 1500,00 грн; даний договір укладений на строк до 24 квітня 2025 року та набирає чинності з моменту його підписання (пункт 7.2); після закінчення строку дії договору, якщо сторони продовжують виконувати його умови, договір вважається поновлений на невизначений термін. При цьому кожна сторона має право його розірвати, попередивши про це іншу сторону за два місяці (пункт 7.4); копію додаткової угоди до договору №36 про надання правової допомоги від 25 квітня 2024 року, що датовано 25 квітня 2024 року, згідно умов якої АБ зобов`язується здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 ; копію акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 24 квітня 2025 року, що підписаний ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (код ЄДРПОУ 38750239) та АБ «Анастасії Міньковської» в особі керуючого Міньковської А.В., згідно відомостей якого загальна вартість наданих послуг становить 5000,00 грн: 3500,00 грн – складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості; 1500,00 грн – направлення позовної заяви з додатками через підсистему «Електронний суд»; копію детального опису робіт (наданих послуг), виконаних АБ «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» щодо стягнення кредитної заборгованості, згідно відомостей якої загальна вартість наданих послуг коштує 5000,00 грн, що включає в себе підготовку позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості з додатками.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19.
Згідно частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У відповідності до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо. Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Частиною третьою статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Аналізуючи надані адвокатом послуги позивачу, а також враховуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану стороні під час розгляду справи у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного по суті висновку про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача у розмірі 1000,00 грн.
Колегія суддів зауважує, що зазначення в догові про надання правової допомоги, в додатковій угоді, в детальному описі робіт, в акті про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) попередньої назви Товариства - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», не свідчить про їх недійсність з огляду на зазначення у вказаних документах правильних реквізитів юридичної особи, на підставі яких можливо встановити правильне найменування сторони правочину.
Що ж стосується строку дії договору, то умовами правочину узгоджено, що після закінчення строку дії договору, якщо сторони продовжують виконувати його умови, договір вважається поновлений на невизначений термін. При цьому кожна сторона має право його розірвати, попередивши про це іншу сторону за два місяці (пункт 7.4).
Також суд апеляційної інстанції зауважує, що на вартість наданих адвокатом послуг не впливає його стаж роботи та практичний досвід, оскільки вказане не відображає його професійно-ділові якості та не впливає на узгоджений сторонами гонорар.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно з пунктом другим частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Доля Г.О. слід задовольнити частково, а саме рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 червня 2025 року у частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Він Фінанс» до ОСОБА_1 у частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних – відмовити; рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 червня 2025 року у частині стягнення заборгованості за кредитним договором – змінити, частково задовольнивши позовні вимоги ТОВ «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме стягнувши з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Він Фінанс» заборгованість за кредитним договором № L7852955 від 20 лютого 2019 року у загальному розмірі 16902,00 грн (замість стягнутих 25031,76 грн), яка складається з суми заборгованості - 16902,00 грн.
Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 червня 2025 року щодо судових витрат – залишити без змін.
Щодо судових витрат в частині судового збору
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню (на 51,36 %), то з ТОВ «Він Фінанс» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1475,25 грн.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 375, 376, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Доля Галина Олександрівна – задовольнити частково.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 червня 2025 року у частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 у частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних – відмовити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 червня 2025 року у частині стягнення заборгованості за кредитним договором – змінити, частково задовольнивши позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме стягнувши з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» заборгованість за кредитним договором № L7852955 від 20 лютого 2019 року у загальному розмірі 16902,00 грн (замість стягнутих 25031,76 грн), яка складається з суми заборгованості - 16902,00 грн.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 червня 2025 року щодо судових витрат – залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1475,25 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 лютого 2026 року.

Головуючий         В.П. Пікуль 

Судді          О.О. Панченко

О.А. Лобов