ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"06" квітня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/4859/25	

Господарський суд Одеської області у складі судді Деркач Т. Г., 
за участю секретаря судового засідання Джабраїлової В. В.
розглянувши в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження
справу № 916/4859/25 
за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «КАТЕРПІЛЛАР ФАЙНЕНШЛ УКРАЇНА» (03022, М. Київ, вул. Васильківська, 34, код ЄДРПОУ 35431993);
до відповідачів:
1. Виробничо-комерційної фірми «КВАРЦ» (приватна форма власності) (68000, Одеська область, м. Чорноморськ, с. Малодолинське, вул. Паромна, 11-А, код ЄДРПОУ 21034486);
2. Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДОР» (68000, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Праці, 20, код ЄДРПОУ 13888197);
3. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 );
про стягнення 3 287 070,38 грн 

за участю представників:
від позивача: Дудар Є. В.;
від відповідачів: ВКФ "КВАРЦ" (Приватна форма власності): не з`явився;
ТОВ "АВТОДОР": не з`явився;
ОСОБА_1 : не з`явився;

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КАТЕРПІЛЛАР ФАЙНЕНШЛ УКРАЇНА" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Виробничо-комерційної фірми "КВАРЦ" (Приватна форма власності), Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОДОР", ОСОБА_1 в якому просить:
- стягнути солідарно з ВКФ "КВАРЦ" (Приватна форма власності) та з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КАТЕРПІЛЛАР ФАЙНЕНШЛ УКРАЇНА» 3 287 070,38 гривень заборгованості з яких: 1 365 898,15 гривень - заборгованість за лізинговими платежами, 1 776 325,25 гривень - пеня, 144 846,98 гривень - 3% річних, 39 444,85 гривень судового збору, а також інші судові витрати.
- стягнути солідарно з ВКФ «КВАРЦ» (Приватна форма власності) та з ТОВ «АВТОДОР» на користь ТОВ «КАТЕРПІЛЛАР ФАЙНЕНШЛ УКРАЇНА» 3 287 070,38 гривень заборгованості з яких: 1 365 898,15 гривень - заборгованість за лізинговими платежами, 1 776 325,25 гривень - пеня, 144 846,98 гривень - 3% річних, 39 444,85 гривень судового збору, а також інші судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог ТОВ "КАТЕРПІЛЛАР ФАЙНЕНШЛ УКРАЇНА" посилається на неналежне виконання ВКФ "КВАРЦ" (Приватна форма власності) умов укладеного між сторонами договору фінансового лізингу № UA358L-19-07 від 18.02.2019 (надалі - договір фінансового лізингу), виконання ОСОБА_1 умов укладеного договору поруки №UA358L-19-07SG від 18.02.2019 та виконання ТОВ "АВТОДОР" умов укладеного договору поруки № UA358L-19-07SА від 18.02.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі
09.12.2025 господарський суд постановив ухвалу, якою прийняв позовну заяву ТОВ "КАТЕРПІЛЛАР ФАЙНЕНШЛ УКРАЇНА" до розгляду та відкрив провадження у справі. Справу постановив розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначив на 12.01.2026 о 12:40, із повідомленням учасників справи про підготовче засідання.
12.01.2026 за вх№800/26 господарський суд одержав від відповідача 1 відзив на позовну заяву.
У підготовчому засіданні 12.01.2026, за участю представника позивача, який приймав участь у підготовчому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, суд, без оформлення окремого процесуального документа, оголосив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 02.02.2026 16:00, проведення якого здійснити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за участю представника позивача.
26.01.2026 за вх№2639/26 господарський суд одержав від позивача відповідь на відзив.
26.01.2026 за вх№2643/26 господарський суд одержав від позивача клопотання про залучення доказів.
26.01.2026 за вх№2720/26 господарський суд одержав від позивача уточнення позовних вимог.
30.01.2026 за вх№3677/26 господарський суд одержав від відповідача 1 заперечення на відповідь на відзив.
У підготовчому засіданні 02.02.2026, за участю представника позивача, який приймав участь у підготовчому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, суд, без оформлення окремого процесуального документа, оголосив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 02.03.2026 15:00, проведення якого здійснити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за участю представника позивача.
У підготовчому засіданні 02.03.2026, за участю представника позивача, який приймав участь у підготовчому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, суд, без оформлення окремого процесуального документа, оголосив протокольну ухвалу про відкладення судового засідання на 19.03.2026 11:45, проведення якого здійснити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за участю представника позивача.
18.03.2026 за вх№ 9496/26 господарський суд одержав від відповідача 1 клопотання про долучення доказів.
19.03.2026 за вх№ 9668/26 господарський суд одержав від відповідача 1 заяву про зменшення розміру неустойки.
19.03.2026 за вх№ 9691/26 господарський суд одержав від позивача заперечення на клопотання відповідача 1 про зменшення розміру неустойки.
У судовому засіданні 19.03.2026 за відсутності представників сторін, суд постановив ухвалу без оформлення окремого документа, якою відклав судове засідання на 06.04.2026 о 12:00, із викликом учасників справи у судове засідання.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.04.2026 суд закрив провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідачів 411 118,48 грн заборгованості за лізинговими платежами.
У судовому засіданні 06.04.2026, за участю представника позивача, суд на підставі ст. 240 ГПК України проголосив скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду. 

Стислий виклад позиції позивача 
Унаслідок невиконання ВКФ "КВАРЦ" (Приватна форма власності) умов укладеного між сторонами договору фінансового лізингу утворилася заборгованість, яка станом на день розгляду справи становить 954 779,67 грн - заборгованість за лізинговими платежами.
Водночас у зв`язку із неналежним виконанням ВКФ "КВАРЦ" (Приватна форма власності) умов укладеного між сторонами договору фінансового лізингу у ОСОБА_1 та ТОВ "АВТОДОР" виникло зобов`язання перед ТОВ "КАТЕРПІЛЛАР ФАЙНЕНШЛ УКРАЇНА" за договорами поруки зі сплати заборгованості за лізинговими платежами у сумі 954 779,67 грн.
Крім того, враховуючи неналежне виконання ВКФ "КВАРЦ" (Приватна форма власності) умов укладеного між сторонами договору фінансового лізингу, позивач, на підставі п. 14.10. Загальних Умов договорів фінансового лізингу, нарахував пеню у розмірі 1 776 325,25 грн та на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних у розмірі 144 846,98 грн.
Через несплату заборгованості ВКФ "КВАРЦ" (Приватна форма власності) за договором фінансового лізингу та невиконання ОСОБА_1 та ТОВ "АВТОДОР" договорів поруки, позивач звернувся до суду за стягненням.
Щодо прохання відповідача 1 зменшити розмір пені, то на переконання позивача, з огляду на несплату лізингових платежів протягом 4 років, справедливим є залишити до стягнення значну частину заявленої пені.

Стислий виклад позиції відповідача 1
Відповідач 1 підтверджує факт порушення графіку платежів встановленого додатковою угодою № 1 від 19.04.2019 до договору фінансового лізингу, та зазначає, що заборгованість в позовній заяві у сумі 1 365 898,15 грн вказана станом на 15.09.2025. Разом з тим, після відкриття провадження у справі відповідачем 1 було сплачено частину заборгованості у сумі 411 118,48 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №8224 від 30.12.2025.
Як вказує відповідач 1, позивач просить суд стягнути солідарно з ВКФ "КВАРЦ" (Приватна форма власності) та ОСОБА_1 та разом з солідарно з ВКФ "КВАРЦ" (Приватна форма власності) і з ТОВ "АВТОДОР". 
Тобто, на переконання ВКФ "КВАРЦ" (Приватна форма власності), задоволення позовних вимог про одночасне стягнення 3 287 070,38 солідарно з ВКФ "КВАРЦ" (Приватна форма власності) та ОСОБА_1 , солідарно з ВКФ "КВАРЦ" (Приватна форма власності) та ТОВ "АВТОДОР" призведе до подвійного стягнення (загальна сума стягнення становитиме 6 574 140,76 грн), що є неприпустимим. 
Натомість позовна заява не містить обставин, якими позивач обґрунтовує стягнення з відповідачів 6 574 140,76 грн.
Окрім того, відповідач 1 звернув увагу на обставини, що ускладнили виконання зобов`язань.
Зокрема, відповідач 1 зауважив на тому, що:
- ВКФ "КВАРЦ" (приватна форма власності) є виробником дорожніх будівельних матеріалів, попит на які у зв`язку із специфікою продукції з початку військової агресії Російської Федерації проти України знизився;
- місцем здійснення господарської діяльності є територія Чорноморської селищної територіальної громади Одеського району Одеської області, яка включена до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією";
- чисельність працівників підприємства станом на сьогодні зменшилася;
- підприємство має значну дебіторську, кредиторську заборгованість.
З огляду на вказані обставини, відповідач 1 просить зменшити розмір заявленої пені з урахуванням також того факту, що пеня у 1,86 разів більша за розмір заборгованості, яка не може бути джерелом збагачення кредитора.

Обставини справи встановлені судом
18.02.2019 між ТОВ"КАТЕРПІЛЛАР ФАЙНЕНШЛ УКРАЇНА" (Лізингодавець) та ВКФ "КВАРЦ" (Приватна форма власності) (Лізингоотримувач) був укладений договір фінансового лізингу.
Відповідно до пунктів 2.1., 3.6. договору фінансового лізингу Лізингодавець зобов`язався придбати у обраного ВКФ "КВАРЦ" (Приватна форма власності) продавця у власність предмет лізингу, зазначений у Додатку № 1 до договору, та надати ВКФ "КВАРЦ" (Приватна форма власності) у тимчасове володіння та користування для підприємницьких цілей, за плату, на строк і на інших умовах, зазначених у договорі й Загальних Умовах. 
На підставі договору позивач передав 19.04.2019 Лізингоодержувачу Асфальтоукладальник CATERPILLAR AP655F, серійний номер НОМЕР_2, в комплектації, зазначеній в специфікації, що є Додатком №1 до Договору.
Вказане підтверджується актом прийому-передачі № 38 від 19.04.2019 та видатковою накладною № 38 від 19.04.2019.
На виконання умов договору відповідач 1 сплатив позивачу авансовий платіж у розмірі, відповідно до п. 4.2. договору фінансового лізингу, а також комісійну винагороду у розмірі, відповідно до п. 4.3. договору фінансового лізингу. 
Відповідно до пункту 4.5 договору фінансового лізингу Лізингоодержувач, крім інших зобов`язань, повинен сплачувати Лізингодавцю лізингові платежі в порядку і розмірах, зазначених в Додатковій угоді № 1 від 19.04.2019 до договору фінансового лізингу. 
Відповідно до пункту 14.10. Загальних умов договору фінансового лізингу у випадку прострочення сплати будь-якого платежу Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити Лізингодавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, починаючи з дати сплати, визначеної відповідним договором, і по дату фактичної сплати Лізингоодержувачем простроченої суми у повному обсязі.
Відповідно до пункту 21.3. Загальних умов для всіх вимог, що випливають з відповідного Договору та/чи Загальних Умов, включаючи вимоги зі сплати неустойки, встановлюється строк позовної давності в три роки. 
Пунктом 21.4. Загальних умов передбачено, що обмеження в шість місяців для нарахування штрафних санкцій, встановлене статтею 232 Господарського кодексу України, до штрафних санкцій, передбачених відповідним Договором та/чи Загальними Умовами не застосовується. Нарахування штрафних санкцій (неустойки тощо) за прострочення виконання зобов`язань, передбачених відповідним Договором та/чи цими Загальними Умовами здійснюється протягом усього строку прострочення, починаючи вiд дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Починаючи з жовтня 2021 року, відповідач 1 припинив сплачувати лізингові платежі, порушивши умови договору, а саме відповідачем 1 не було сплачено лізингові платежі за договором на суму 1 365 898,15 грн, з яких жовтень 2021 - 194 539,69 грн, листопад 2021 - 257 605,38 грн, грудень 2021 - 274 286,94 грн, січень 2022 - 39 419,76 грн, лютий 2022 - 2 607,60 грн, березень 2022 - 27 250,79 грн, квітень 2022 - 282 627,71 грн, курсова різниця - 287 560,28 грн.
На підтвердження виникнення заборгованості за вказані періоди до матеріалів справи долучено довідку АТ «Укрсиббанк», де вказано, що за період з 01.01.2019 по 12.01.2026 платежі не проводилися на користь ВКФ "КВАРЦ" (Приватна форма власності).
До матеріалів справи також долучено довідку АТ «ІНГ Банк Україна» щодо надходжень коштів ВКФ "КВАРЦ" (Приватна форма власності) за період з 01.01.2019 по 12.01.2026. У вказаній довідці перелічено платежі, сплачені ВКФ "КВАРЦ" (Приватна форма власності) за договором фінансового лізингу за вказаний період.
25.09.2025 Позивач, разом з Повідомленням № 70/09 від 23.09.2025 про порушення умов договору, направив відповідачу 1 Вимогу № 63/09 від 23.09.2025 про сплату пені у сумі 1 776 325,25 грн та 3% річних у сумі 144 846,98 грн, що підтверджується поштовим чеком, списком згрупованих відправлень, та описом вкладення у цінний лист.
29 вересня 2025 відповідачем 1 отримав вказану вимогу про сплату пені, що підтверджується відомостями з сайту ДП «УКРПОШТА», однак, відповідач 1 вимоги зазначених повідомлень не задовольнив, як і не надав будь-якої відповіді.
На забезпечення виконання договору лізингу, 18.02.2019 між позивачем та відповідачем 2 було укладено договір поруки №UA358L-19-07SG. 
18.02.2019 між позивачем та відповідачем 3 було укладено договір поруки №UA358L-19-07SA.
Згідно умов вказаних договорів поруки Поручитель у безумовному і безвідкличному порядку зобов`язується як поручитель сплатити Кредиторові на першу вимогу Кредитора (у разі невиконання або неналежного виконання Боржником своїх зобов`язань у терміни і на умовах, передбачених Договором лізингу), суму основного боргу (лізингові платежі та викупна ціна), і всі інші грошові суми та всі інші зобов`язання, які належать до сплати і підлягають виконанню на користь Кредитора з боку Боржника в даний момент або будуть належати до сплати і підлягати виконанню в будь-який час у майбутньому відповідно до умов Договору лізингу, з урахуванням змін і доповнень до нього (п. 2.1. договорів поруки).
Відповідно до п.3.4. договорів поруки будь-які та всі платежі Поручителя на користь Кредитора відповідно до цього договору поруки здійснюються Поручителем без будь-якого опротестування, заперечення, вимоги, зустрічної вимоги, умови, зарахування, запиту про надання пояснень або про надання будь-яких доказів невиконання або неналежного виконання зобов`язань, і базуються виключно на письмовій вимозі Кредитора про здійснення такого платежу. Задля уникнення неоднозначного тлумачення, до проведення оплати Поручитель не має права проводити розслідування, робити свої власні визначення, або вступати у будь-які дебати чи судові спори з Кредитором, з приводу того чи мало місце і триває невиконання або неналежне виконання зобов`язань. Наведене не вважається таким, що ставить під сумнів права Поручителя, надані йому відповідно до обов`язкових положень чинного законодавства України.
30.09.2025 за вих№77/09 позивач направив відповідачу 2 вимогу (Повідомлення) про виплату заборгованості, пені та 3% річних.
30.09.2025 за вих№83/09 позивач направив відповідачу 3 вимогу (Повідомлення) про виплату заборгованості, пені та 3% річних.
Однак, станом на день подання позову вказані Вимоги залишені відповідачами без задоволення, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Під час розгляду справи відповідач 1 сплатив частину заборгованості у сумі 411 118,48 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 8224 від 30.12.2025.
Таким чином, станом на дату ухвалення судового рішення розмір заборгованості за договором фінансового лізингу становить 954 779,67 грн. 
До матеріалів справи долучено оборотно-сальдові відомості по субрахунках 361, 631; Баланс (Звіт) про фінансовий стан на 31.12.2025; квитанції про реєстрацію подання податкової звітності (балансу, ф.1).

Висновки суду
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а як встановлено у ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Господарський суд установив, що змістом укладених сторонами договорів є виконання зобов`язань щодо сплати лізингових платежів, що виникли на підставі договору лізингу та договорів поруки.
Відповідно до статті 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Загальні правові та організаційні засади фінансового лізингу в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів визначає Закон України «Про фінансовий лізинг» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
У статті 1 зазначеного Закону передбачено, що фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 5 цього Закону.
До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом (ч. 2, 3 ст. 806 Цивільного кодексу України).
За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.
Отже, договір фінансового лізингу поєднує в собі, зокрема, елементи договорів оренди та купівлі-продажу.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі, належні до сплати за договором фінансового лізингу, здійснюються в порядку, встановленому договором фінансового лізингу. До складу лізингових платежів включаються: 1) сума, що відшкодовує частину вартості об`єкта фінансового лізингу; 2) винагорода лізингодавцю за отриманий у фінансовий лізинг об`єкт фінансового лізингу; 3) інші складові, зокрема платежі та/або витрати, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору фінансового лізингу та передбачені таким договором.
Належне виконання лізингоодержувачем обов`язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.
Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.
Так, статтею 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Господарський суд зауважує, що спір стосується виконання зобов`язань щодо сплати лізингових платежів, що виникли на підставі договору фінансового лізингу та договорів поруки.
Суд установив, що позивач передав 19.04.2019 Лізингоодержувачу Лізингоодержувачу Асфальтоукладальник CATERPILLAR AP655F, серійний номер НОМЕР_2, в комплектації, зазначеній в специфікації, що є Додатком №1 до Договору.
Вказане підтверджується актом прийому-передачі № 38 від 19.04.2019 та видатковою накладною № 38 від 19.04.2019.
На виконання умов договору відповідачем 1 було сплачено позивачу авансовий платіж у розмірі, відповідно до п. 4.2. договору, а також комісійну винагороду у розмірі, відповідно до п. 4.3. договору.
Згідно зі ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до пункту 4.5 договору фінансового лізингу Лізингоодержувач, крім інших зобов`язань, повинен сплачувати Лізингодавцю лізингові платежі в порядку і розмірах, зазначених в Додатковій угоді № 1 від 19.04.2019 до договору.
Згідно з матеріалами справи, починаючи з жовтня 2021 року, відповідач 1 припинив сплачувати лізингові платежі, порушивши умови договору фінансового лізингу.
Так відповідач 1 не сплатив лізингові платежі за договором на суму 1 365 898,15 грн за періоди: жовтень 2021 - 194 539,69 грн, листопад 2021 - 257 605,38 грн, грудень 2021 - 274 286,94 грн, січень 2022 - 39 419,76 грн, лютий 2022 - 2 607,60 грн, березень 2022 - 27 250,79 грн, квітень 2022 - 282 627,71 грн, курсова різниця - 287 560,28 грн.
Таким чином, станом на 15.09.2025, заборгованість відповідача 1 перед позивачем зі сплати лізингових платежів за договором лізингу становила 1 365 898,15 грн.
25.09.2025 Позивач, разом з Повідомленням № 70/09 від 23.09.2025 про порушення умов договору, направив відповідачу 1 Вимогу № 63/09 від 23.09.2025 про сплату пені у сумі 1 776 325,25 грн та 3% річних у сумі 144 846,98 грн, що підтверджується поштовим чеком, списком згрупованих відправлень, та описом вкладення у цінний лист.
Суд встановив, що 30.12.2025 відповідач 1 сплатив на користь позивача 411 118,48 грн, що підтверджує платіжна інструкція № 8224 від 30.12.2025.
Враховуючи часткову оплату, суд закрив провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідачів 411 118,48 грн заборгованості за лізинговими платежами.
Станом на день розгляду справи заборгованість відповідача 1 перед позивачем становить 954 779,67 грн.
На забезпечення виконання договору лізингу, 18.02.2019 між позивачем та відповідачем 2 було укладено договір поруки №UA358L-19-07SG. 
18.02.2019 між позивачем та відповідачем 3 було укладено договір поруки №UA358L-19-07SA.
Згідно з ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов?язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
Статтею 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Виконання солідарного обов?язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов?язок решти солідарних боржників перед кредитором (частина четверта статті 543 ЦК України).
Отже, суть солідарного обов`язку полягає в тому, що у випадку невиконання боржником грошового зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор має право вимагати виконання цього грошового зобов`язання одночасно як від боржника, так і від поручителя. 
Порука за своєю правовою природою має додаткове (акцесорне) зобов`язання до основного (кредитного) договору та напряму залежить від його умов. Загальний розмір кредитної заборгованості стосується як боржника, так і поручителя, який несе солідарну відповідальність в межах строку поруки.
Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.
Згідно умов договорів поруки Поручитель цим у безумовному і безвідкличному порядку зобов`язується як поручитель сплатити Кредиторові на першу вимогу Кредитора у разі невиконання або неналежного виконання Боржником своїх зобов`язань у терміни і на умовах, передбачених Договором лізингу, суму основного боргу (лізингові платежі та викупна ціна), і всі інші грошові суми та всі інші зобов`язання, які належать до сплати і підлягають виконанню на користь Кредитора з боку Боржника в даний момент або будуть належати до сплати і підлягати виконанню в будь-який час у майбутньому відповідно до умов Договору лізингу, з урахуванням змін і доповнень до нього (п. 2.1. договорів поруки).
Відповідно до п. 3.4. договорів поруки будь-які та всі платежі Поручителя на користь Кредитора відповідно до цього договору поруки здійснюються Поручителем без будь-якого опротестування, заперечення, вимоги, зустрічної вимоги, умови, зарахування, запиту про надання пояснень або про надання будь-яких доказів невиконання або неналежного виконання зобов`язань, і базуються виключно на письмовій вимозі Кредитора про здійснення такого платежу. Задля уникнення неоднозначного тлумачення, до проведення оплати Поручитель не має права проводити розслідування, робити свої власні визначення, або вступати у будь-які дебати чи судові спори з Кредитором, з приводу того чи мало місце і триває невиконання або неналежне виконання зобов`язань. Наведене не вважається таким, що ставить під сумнів права Поручителя, надані йому відповідно до обов`язкових положень чинного законодавства України.
30.09.2025 за вих№77/09 Позивач направив відповідачу 2 Вимогу (Повідомлення) про виплату заборгованості, пені та 3% річних.
30.09.2025 за вих№83/09 Позивач направив відповідачу 3 Вимогу (Повідомлення) про виплату заборгованості, пені та 3% річних.
Станом на день подання позову вказані Вимоги залишені відповідачами без задоволення.
Враховуючи невиконання відповідачем 1 договірних зобов`язань, а також з огляду на вказані положення закону та умови договорів поруки, у позивача є право вимоги погашення заборгованості до Поручителів, а у Поручителів - виникнення солідарного з Лізингоодержувачем обов`язку сплатити суму заборгованості за договором лізингу у повному обсязі.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що вимоги ТОВ "КАТЕРПІЛЛАР ФАЙНЕНШЛ УКРАЇНА" про солідарне стягнення з відповідачів ВКФ "КВАРЦ" (Приватна форма власності), ТОВ "АВТОДОР" та ОСОБА_1 заборгованості за договором фінансового лізингу №UA358L-19-07 від 18.02.2019 у сумі 954 779,67 грн є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.
Окрім того, позивач заявив до стягнення суму пені у розмірі 1 776 325,25 грн у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання.
Згідно з п. 3 ч. 1ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Приписами ст. 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України).
Відповідно до пункту 14.10. Загальних Умов договорів фінансового лізингу у випадку прострочення сплати будь-якого платежу Лізингоодержувач буде зобов`язаний сплатити Лізингодавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, починаючи з дати сплати, визначеної відповідним договором, і по дату фактичної сплати Лізингоодержувачем простроченої суми у повному обсязі.
Перевіривши розрахунки, господарський суд дійшов висновку, що розрахунки здійснені арифметично правильно, а тому з ВКФ "КВАРЦ" (Приватна форма власності), ТОВ "АВТОДОР" та ОСОБА_1 на користь ТОВ "КАТЕРПІЛЛАР ФАЙНЕНШЛ УКРАЇНА" належить солідарно стягнути суму пені у розмірі 1 776 325,25 грн.
У запереченнях на відповідь на відзив відповідач 1 просить зменшити розмір пені. Натомість позивач вважає справедливим залишити до стягнення значну частину заявленої пені.
В обґрунтування клопотання про зменшення розміру пені відповідач 1 посилається на такі обставини.
ВКФ "КВАРЦ" (приватна форма власності) є виробником дорожніх будівельних матеріалів. 
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ВКФ "Кварц" здійснює такі види економічної діяльності (код КВЕД-2010): 23.61 "Виготовлення виробів із бетону для будівництва" (основний); 23.63 "Виробництво бетонних розчинів, готових для використання"; 23.99 "Виробництво неметалевих мінеральних виробів, н.в.і.у.", 49.41 "Вантажний автомобільний транспорт"; 77.11 "Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів"; 77.12 "Надання в оренду вантажних автомобілів". 
У зв`язку із специфікою продукції попит на неї знизився з початку військової агресії Російської Федерації проти України. 
Місцем здійснення господарської діяльності ВКФ "КВАРЦ" (приватна форма власності) є територія Чорноморської селищної територіальної громади Одеського району Одеської області, яка на підставі наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 15.07.2025 № 1151 включена до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією", затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 і щодо якої не визначено дати припинення можливості бойових дій (дати завершення бойових дій). 
На вказаній території ВКФ "КВАРЦ" (приватна форма власності) має такі виробничі потужності: асфальтобетонний завод АБЗ КДМ 20667, асфальтозмішувальну установку SIM AMMANN CB 250 L, мобільну грунтозмішувальну установку (мобільний асфальтний завод) STAINMANN MSP MOBIL COLDMIX, а також установку для виробництва бітумних емульсій та установка для полімер-модифікації бітуму, що розташовані на земельній ділянці промислового призначення площею 2,00 га за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ, с. Малодолинське, в районі транспортного цеху ТОВ "ІСРЗ", що орендується у Чорноморської міської ради на підставі договору оренди землі № 87 від 06.11.2029; земельній ділянці промислового призначення площею 0,63 га за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ, с. Малодолинське, вул. Паромна, 11-А, що орендується у Чорноморської міської ради на підставі договору оренди землі № 19 від 15.04.2020.
Чисельність працівників відповідача 1 зменшилась з 67 осіб (на початок 2022 року) до 41 особи (на кінець 2025 року).
Крім того, з аналізу доданих оборотних-сальдових відомостей: «Сальдо на кінець періоду (31 грудня 2025 року) Дебет 361: 482 904 715,52 грн» та «Сальдо на кінець періоду (31 грудня 2025 року) Кредит 631: 844 944 862,12 грн» вбачається, що різниця між відомостями кредиту субрахунку 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками" та дебету субрахунку 361 "Розрахунки з вітчизняними покупцями" становить 362 040 146,60 грн (844 944 862,12 грн - 482 904 715,52 грн), що вказує на значну заборгованість підприємства перед його постачальниками.
Дані оборотно-сальдових відомостей по субрахункам 361 та 631 підтверджуються також відомостями Балансу (звіту) про фінансовий результат на 31.12.2025.
Так, за даними рядка 1125 «Дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги» Балансу розмір заборгованості становить 482 905 тис. грн. 
За даними рядка 1615 «Поточна кредиторська заборгованість за: товари, роботи, послуги» Балансу заборгованість становить 854 781 тис. грн. 
Зазначені обставини свідчать про скрутне фінансове становище, через що стягнення пені у сумі, що заявлена у позові, може призвести до явно нерозумних і несправедливих наслідків і покласти на відповідача 1 значний фінансовий тягар.
Розглянувши клопотання відповідача 1 про зменшення розміру пені, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (постанова ВП ВС від 18.03.2020 у справі № 902/417/18; постанова КГС ВС від 30.03.2021 у справі № 902/538/18).
Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора (рішення КСУ від 11.07.2013 № 7-рп/2013; постанова ВС від 04.02.2020 у справі № 918/116/19).
Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова ВС від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).
Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити (постанова ВП ВС від 18.04.2023 у справі № 199/3152/20).
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549- 552 ЦК України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.
Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань" (п. 8.22- 8.25, 8.32 постанови ВП ВС від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).
Розмір неустойки у зобов`язальних правовідносинах, право вимоги щодо якої набуде кредитор, обумовлений умовами для її застосування: характером неустойки (договірний або встановлений законом); підставами для її застосування (зазначення в договорі або в законі обставин, за яких її буде застосовано); складом неустойки (пеня, штраф), відповідно, розміром кожної із цих складових; умовами сплати неустойки внаслідок порушення зобов`язання, зокрема, у разі заподіяння збитків.
Отже, у правовідносинах, хоча і подібних між собою (тотожних) або навіть за участі одних і тих самих сторін, за відмінності, зокрема, в умовах договору, хоча б одного із наведених чинників, якими обумовлюється застосування неустойки за порушення зобов`язання, різниця у розмірі неустойки в кожних конкретних правовідносинах закладається вже на етапі формулювання умов виконання зобов`язання та виникнення зобов`язання.
Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
У наведених висновках суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.
Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).
З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18).
При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18, від 26.03.2020 у справі № 904/2847/19).
При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18).
Поряд з викладеним суд зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (ч. 3 ст. 551 ЦК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.
Крім цього категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).
Водночас, як свідчить судова практика, суди звертають увагу на те, що зменшення розміру пені на 99 % фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін (правова позиція Верховного Суду в постановах від 04.02.2020 у справі 918/116/19 (пункт 8.15), від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21, від 05.04.2023 у справі № 910/18718/21 тощо).
Суд зауважує, що зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.
При цьому слід звернути увагу, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.
Отже, і чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер.
А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду (постанова ОП КГС ВС від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22).
Застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості (постанова ОП КГС ВС від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22).
Зменшення неустойки (зокрема пені) є протидією необґрунтованому збагаченню однієї із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення пені спрямоване на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагента на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.
З огляду на викладене, на підставі частини 3 статті 551 ЦК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру (постанова КГС ВС від 30.03.2021 у справі № 902/538/18).
Виходячи з обставин даної конкретної справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру неустойки (пені) на підставі ст. 551 ЦК України з огляду на таке.
Суд зазначає, що розмір пені значно перевищує розмір заборгованості за лізинговими платежами - в 1,86 рази (1 776 325,25грн/954 779,67 грн).
Позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3 % річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки.
Суд враховує часткове погашення відповідачем 1 заборгованості за лізинговими платежами у розмірі 411 118,48 грн, відсутність понесення позивачем збитків, пов`язаних з несвоєчасним виконанням відповідачем 1 зобов`язання за договором фінансового лізингу, позаяк іншого матеріали справи не місять (а за відсутності доказів експлуатації предмета лізингу, суд виходить з того, що збитки в спірному випадку відсутні і не могли настати).
За наведених обставин, керуючись принципами добросовісності, розумності та справедливості, з огляду на аналіз доказів на підтвердження фінансового стану ВКФ "КВАРЦ" (Приватна форма власності), суд дійшов висновку про зменшення розміру пені до 177 632,52 грн.
Окрім того, Позивач заявив до стягнення суму 3% річних у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання у розмірі 144 846,98 грн.
Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц.
Зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Перевіривши розрахунки, господарський суд дійшов висновку, що розрахунки здійснені арифметично правильно, а тому з ВКФ "КВАРЦ" (Приватна форма власності), ТОВ "АВТОДОР" та ОСОБА_1 на користь ТОВ "КАТЕРПІЛЛАР ФАЙНЕНШЛ УКРАЇНА" належить солідарно стягнути суму 3% річних у розмірі 144 846,98 грн.
Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У ст. 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За наведених обставин, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
У разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.
Наведений підхід до розподілу судового збору за наслідком зменшення судом розміру неустойки є усталеним у судовій практиці, що підтверджується, зокрема, правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19.12.2024 у справі № 922/1248/24.
Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В:
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути солідарно з Виробничо-комерційної фірми "КВАРЦ" (Приватна форма власності) (68000, Одеська область, м. Чорноморськ, с. Малодолинське, вул. Паромна, 11-А, код ЄДРПОУ 21034486), Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОДОР" (68000, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Праці, 20, код ЄДРПОУ 13888197) 954 779,67 грн заборгованості за лізинговими платежами, 177 632,52 грн пені, 144 846,98 грн 3% річних.
3. Стягнути солідарно з Виробничо-комерційної фірми "КВАРЦ" (Приватна форма власності) (68000, Одеська область, м. Чорноморськ, с. Малодолинське, вул. Паромна, 11-А, код ЄДРПОУ 21034486), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КАТЕРПІЛЛАР ФАЙНЕНШЛ УКРАЇНА" (03022, м. Київ, вул. Васильківська, 34, код ЄДРПОУ 35431993) 954 779,67 грн заборгованості за лізинговими платежами, 177 632,52 грн пені, 144 846,98 грн 3% річних.
4. В решті вимог відмовити.
5. Стягнути з Виробничо-комерційної фірми "КВАРЦ" (Приватна форма власності) (68000, Одеська область, м. Чорноморськ, с. Малодолинське, вул. Паромна, 11-А, код ЄДРПОУ 21034486) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КАТЕРПІЛЛАР ФАЙНЕНШЛ УКРАЇНА" (03022, м. Київ, вул. Васильківська, 34, код ЄДРПОУ 35431993) 13 148,28 грн судового збору.
6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОДОР" (68000, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Праці, 20, код ЄДРПОУ 13888197) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КАТЕРПІЛЛАР ФАЙНЕНШЛ УКРАЇНА" (03022, м. Київ, вул. Васильківська, 34, код ЄДРПОУ 35431993) 13 148,28 грн судового збору.
7. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КАТЕРПІЛЛАР ФАЙНЕНШЛ УКРАЇНА" (03022, м. Київ, вул. Васильківська, 34, код ЄДРПОУ 35431993) 13 148,28 грн судового збору.
Накази видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.
Повне рішення складено 07 квітня 2026 р.

Суддя Т.Г. Деркач